СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/829/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального коругу Мельниченко ірина Олександрівна, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Київський державний нотаріальний архів про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в порядку окремого провадження, з вимогами: - встановити факт, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , але не оформила її нотаріально; - встановити факт, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 на цю частку спадкового майна - 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особамає право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Із заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона просить встановити факт, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , але не оформила її нотаріально; - встановити факт, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 на цю частку спадкового майна - 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . 07 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірини Олександрівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , співвласником якого був ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємицею якого була ОСОБА_3 . У зв`язку з втратою спадкової справи №1864/02 внаслідок пожежі в архіві, що підтверджується довідками Київського державного нотаріального архіву, заявник позбавлена можливості оформити спадкові права у нотаріальному порядку. А тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Іриною Олександрівною 07 квітня 2023 року відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії з підстав неможливості встановити коло спадкоємців, про що винесено відповідну постанову вихідний №50/02-31 від 07 квітня 2023 року (копія додається).

Із доданої до заяви копії постанови державного нотаріуса вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стала неможливість встановити коло спадкоємців.

Оскільки встановлення юридичного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину - існує спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.11.2020 року по справі № 335/5457/20.

Відповідно до частини 4 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Виходячи з наведеного, у відкритті провадження у даній справі належить відмовити.

При цьому, суд також зазначає, що заявник не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою про встановлення зазначеного факту та визнання права власності на спадкове майно із використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження до інших спадкоємців які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування, що також узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування».

Керуючись статтями 4, 5, 259-260, 293, 315, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального коругу Мельниченко ірина Олександрівна, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Київський державний нотаріальний архів про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда