КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22/-ц/824/6518/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Справа № 361/5946/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Писанець Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що 04 вересня 1999 року з відповідачем був укладений шлюб у Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області, про що складений актовий запис №20.

Від подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

04 січня 2024 року відповідач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. Між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що діти проживатимуть з позивачем.

З часу фактичного припинення між ними шлюбних відносин - з серпня 2022 року, відповідач в добровільному порядку не надавав кошти на утримання дітей. Лише за вимогою позивача та на прохання дітей в період з березня 2023 року по травень 2024 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, перераховуючи кошти на картковий рахунок позивача.

Позивач самостійно не може забезпечити необхідний та достатній розмір витрат для повноцінного утримання дітей. Батько дітей є здоровою та працездатною особою, може сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі, передбаченому законодавством.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову - 18 червня 2024 року - і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 6400 грн. на кожну дитину, починаючи з 18.06.2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Вважає, що суд залишив поза увагою обставину, що за період з березня 2023 року по травень 2024 року відповідачем на рахунок позивача було перераховано на утримання дітей загалом 398 000 грн., що було визнано позивачем у позовній заяві, а оскаржуване рішення в частині визначення розміру стягнення, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) відповідача, було ухвалено всупереч приписам частини другої статті 182 СК України, без оцінки міри гармонійного розвитку дітей.

Крім того, суд не залучив в якості третьої особи нову дружину відповідача - ОСОБА_6 - та не врахував те, що вона є матір`ю малолітньої дитини, ОСОБА_7 , 2018 року народження, який є особою з інвалідністю з дитинства підгрупи «А» і потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_6 постійно проживає з сином і опікується ним, через що не має власного доходу. Відтак, суд не врахував, що відповідач має зобов`язання з утримання не тільки синів, а й дружини.

Також не погоджується з висновками суду про стягнення з відповідача аліментів з усіх видів заробітку (доходів), оскільки стягнення будуть відбуватись зі спільної сумісної власності з новою дружиною ОСОБА_6 , яка не несе обов`язок з утримання дітей відповідача, та є порушенням приписів частини першої статті 73, частини третьої статті 181 СК України.

В судове засідання сторони чи їх представники не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

24 лютого 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги, проте вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки 13 лютого 2025 року Київським апеляційним судом було постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 18 квітня 2025 року справу було призначено до розгляду в судове засідання на 02 липня 2025 року, проте правом, передбаченим ч. 4 ст. 364 ЦПК України, на відмову від апеляційної скарги до закінчення апеляційного провадження відповідач не скористався.

За викладених обставин, апеляційна скарга підлягає розгляду по суті, підстав для закриття апеляційного провадження не вбачається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю, проте він неналежним чином виконує свій обов`язок з їх матеріального утримання, у зв`язку з чим право дітей на отримання аліментів підлягало судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб за актовим записом №20.

Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з консультативним висновком лікаря-кардіолога Національного інституту серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова від 13.09.2019 року № 17240, дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз : пролапс мітрального клапана мінімальний з мінімальною мітральною недостатністю ( а.с. 46).

Згідно з довідкою Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 05.09.2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на диспансерному обліку кардіолога з діагнозом «пролапс мітрального клапана» ( а.с. 47).

Згідно з консультативним висновком лікаря-кардіолога Національного інституту серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова від 13.09.2019 року № 17237, дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз : пролапс мітрального клапана мінімальний з мінімальною мітральною недостатністю, витончення міжпередсердної перетинки в області овальної ямки без прорива ( а.с. 49)

Згідно з довідкою Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 05.09.2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на диспансерному обліку кардіолога з діагнозом «пролапс мітрального клапана» ( а.с. 50).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року шлюб між сторони розірвано, з 20 червня 2024 року відповідно до частини другої статті 114 СК України (з дати набрання законної сили рішенням суду).

12 серпня 2024 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про шлюб.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02 серпня 2024 року №16, відповідач проходить військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За положеннями частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частинами першою - третьою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Встановивши, що діти сторін проживають разом із матір`ю - ОСОБА_3 та перебувають на її утриманні, відповідач ОСОБА_1 надає допомогу на утримання дітей, проте в різних розмірах, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох синів у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 18 червня 2024 року - і до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що за період з березня 2023 року по травень 2024 року відповідач брав участь в матеріальному забезпеченні дітей, переказавши на їхнє утримання грошові кошти в загальному розмірі 398 000 грн., не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у позові, оскільки відповідно до вищенаведених норм матеріального права обов`язок з утримання дітей, по суті, є триваючим зобов`язанням, строк якого визначається досягненням дітьми повноліття.

У позовній заяві позивач визнала, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей у період з березня 2023 року по травень 2024 року в середньому 25-30 тисяч гривень щомісяця. Проте позивач наголошувала, що вказані кошти відповідач перераховував лише після неодноразової вимоги позивача щодо необхідності участі в утриманні двох неповнолітніх дітей.

При розгляді справ про стягнення аліментів юридичного значення не має факт виконання зазначеного обов`язку одним із батьків до пред`явлення позову про стягнення аліментів чи звернення із заявою про видачу судового наказу, оскільки до предмету доказування в цій категорії справ доказуванню підлягають факт кровного споріднення між платником аліментів та дитиною і факт їх окремого проживання (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №642/80/18).

Тож, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю, відповідач проходить службу в Збройних Силах України, у серпні 2024 року створив нову сім`ю та проживає окремо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Що стосується доводів відповідача про недоведеність позивачем об`єктивної неспроможності брати участь в утриманні дітей і про недоведеність недостатності коштів, наданих відповідачем, для гармонійного забезпечення дітей, то суд апеляційної інстанції зазначає , що приписами статті 180 СК України обов`язок з утримання дітей покладається на обох батьків рівномірно і сплата аліментів одним із батьків не звільняє другого від обов`язку матеріально утримувати дитину до досягнення повноліття.

Водночас, на того з батьків, з ким проживає дитина (діти), покладено більше турбот щодо утримання дитини (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №642/80/18).

За правовою природою аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц).

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем факту її участі в матеріальному забезпеченні дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи встановлено, що діти проживають з матір`ю, а виходячи з положень частини третьої статті 181 СК України, аліменти присуджуються з того із батьків, хто проживає окремо, тож до предмету доказування у справах про стягнення аліментів входять дві обставини: факт кровного споріднення платника аліментів та дитини (дітей) і факт окремого проживання платника аліментів та його дитини (дітей).

Щодо доводів апеляційної скарги про перебування на утриманні відповідача його дружини ОСОБА_6 , яка не має самостійного заробітку (доходу) у зв`язку з постійним доглядом за її сином ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю, тому сплата аліментів стане надмірним тягарем для відповідача, то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів стягнення на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку ( доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявний обов`язок з утримання дітей і з гарантованого законом розміру аліментів, що відповідає нормам матеріального права і спростовує доводи відповідача у цій частині.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів фактично створить солідарне зобов`язання для його дружини ОСОБА_6 .

Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

За частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішенням суду першої інстанції вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу).

Таким чином, оскаржуваним рішенням місцевого суду обов`язок з періодичної сплати аліментів на утримання дітей до досягнення повноліття виник виключно у відповідача і не зачіпає майнових прав його дружини ОСОБА_6 .

З викладених підстав колегія суддів дійшла висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_6 до участі у справі як третьої особи.

Вимоги апеляційної скарги відповідача про необхідність встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 6400 грн. на кожну дитину, що відповідатиме двом прожитковим мінімумам на кожну дитину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, правом вибору способу стягнення аліментів ( частка від заробітку чи тверда грошова сума) належить тому з батьків, з ким проживають діти.

Натомість відповідачем не надано до суду першої інстанції належних доказів тих обставин, що сума коштів, яка відповідає 1/3 частці його заробітку( доходу) щомісячно, буде складати явно завищену і надмірну суму, що перевищуватиме розумні потреби двох дітей 14-річного віку, достатні для забезпечення їх гармонійного розвитку, фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховуючи вік дітей та стан їх здоров`я.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.