Справа № 953/1848/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 рокум. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Глос М. Л.,

за участю секретарів судового засідання Сороченко М. О., Меркулової А. В.,

представника позивача Невечерова Д. В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (надалі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 (надалі Відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів.?

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 06.03.2018 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 2018/І_С/270-001131, відповідно до умов якого Відповідачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 . 20.12.2018 на вказаний рахунок Відповідача від ПрАТ «СК «ВУСО» надійшли грошові кошти в сумі 10 240,00 грн., які були зараховані Банком згідно платіжного доручення № 28381. Однак, як згодом було встановлено листом від ПрАТ «СК «ВУСО» від 05.03.2019, вказаний платіж був помилковим та призначався іншій особі ОСОБА_2 , а Відповідач є неналежним отримувачем цих коштів.?

Зрозумівши помилку, Позивач звертався до Відповідача з вимогою повернути помилково зараховані на його банківський рахунок грошові кошти. Банк повідомив Відповідача про необхідність повернення безпідставно отриманих коштів, однак Відповідач жодних дій по поверненню коштів не вчинив. Внаслідок цього Банк за власний рахунок 14.05.2019 здійснив переказ належних коштів вірному отримувачу. Станом на день звернення із цією позовною заявою Відповідач продовжує утримувати безпідставно набуті грошові кошти. Враховуючи викладене, оскільки грошові кошти є безпідставно набутими, вони підлягають поверненню Позивачу разом з нарахованими штрафними санкціями, інфляційними втратами та 3% річних в силу приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).?

Ухвалою від 4 березня 2025 року було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що СК «Вусо» зробила цей платіж не помилково, а вказані грошові кошти він отримав як компенсацію за ДТП.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.03.2018 між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 2018/І_С/270-001131 шляхом приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи. Відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .?

Згідно матеріалів справи, 20.12.2018 на вказаний рахунок Відповідача надійшли кошти в сумі 10 240,00 грн. від ПрАТ «СК «ВУСО» (платіжне доручення № 28381). Як підтверджується листом ПрАТ «СК «ВУСО» від 05.03.2019, вказаний переказ був здійснений помилково на рахунок ОСОБА_1 замість належного отримувача ОСОБА_2 .?

Тобто, отримання Відповідачем грошових коштів у сумі 10 240,00 грн. відбулося без достатньої правової підстави, про що свідчить повідомлення платника про помилковість переказу. За таких підстав доводи відповідача суд вважає недоведеними.

Судом також встановлено, що Позивач звертався до Відповідача з вимогою про повернення помилково зарахованих коштів, зокрема листом від 07.05.2019, однак Відповідач кошти не повернув. Банк за рахунок власних коштів 14.05.2019 здійснив переказ коштів належному отримувачу.?

Водночас, Відповідач жодних дій по поверненню безпідставно отриманих коштів не вчинив. Станом на день звернення із цією позовною заявою Відповідач продовжує утримувати безпідставно набуті грошові кошти Позивача.

Враховуючи викладене, оскільки грошові кошти у сумі основного боргу 10 047,08 грн. (згідно розрахунку заборгованості) отримані Відповідачем внаслідок помилкового переказу, вони є такими, що підлягають поверненню Позивачу в силу приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.?

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд України, норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та ін.).

Водночас у постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15, суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Отже, грошові кошти були зараховані на рахунок відповідача помилково, що свідчить про безпідставність отримання відповідачем вказаних коштів, незважаючи на наявність договору банківського рахунку, оскільки правова підстава саме для цього переказу була відсутня (помилка платника).

Будь-яких правових підстав для утримання коштів на рахунку відповідача судом не встановлено.

Доказів стосовно правомірності володіння (збереження) та набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти були набуті ОСОБА_1 за рахунок позивача без достатньої правової підстави (кондикційні зобов`язання). Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3% річних є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача суми боргу мають бути задоволені у повному обсязі, включаючи пеню у розмірі 14 370,62 грн., 3% річних у розмірі 1 491,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 670,64 грн., виходячи з розрахунку, що міститься у матеріалах позовної заяви. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, які надані сторонами по справі, вважає, що заявлений позов позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 31 579,45 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач безпідставно набув зазначені грошові кошти та на час розгляду справи позивачу не повернув.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 7681, 263265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , третя особа приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість, яка станом на 23.04.2024 року становить 31 579 (тридцять одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" процесуальні витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду у 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк, , місцезнаходження: місто Київ, вул. Єреванська, 1;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.

Суддя М. Л. Глос