Номер провадження: 22-ц/813/323/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк O.A.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2022 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з вказаним вище позовом, у якому просив з метою погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 10 листопада 2015 року, за кредитним договором №935 08 ПОУ НФ від 16 листопада 2005 року (в системі обліку банку договір №0) звернути стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , у тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняте у спадщину ОСОБА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані такими обставинами.

Відповідно до укладеного із ПАТ «УкрСиббанк» (банк) (з 26 листопада 2018 року поточне найменування АТ «УкрСиббанк») договору №935 08 ПОУ НФ від 16 листопада 2005 року (в системі обліку банку договір №0) з додатковою угодою №1 від 26 січня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 39 500 дол. США. А відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 10 листопада 2015 року, ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 248 485 , 48 грн.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаним кредитним договорам на умовах іпотечного договору від 16 листопада 2005 року та іпотечного договору №42499/2 від 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , помер.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося нерухоме майно квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також невиконані кредитні зобов`язання щодо повернення кредиту: у розмірі 222740, 85 грн за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 листопада 2015 року, у розмірі 8790, 08 дол. США за кредитним договором №935 08 ПОУ НФ від 16 листопада 2005 року (в системі обліку банку договір №0), що увійшли до складу спадщини.

22.02.2022 року позивачем було направлено претензію кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса та 24.05.2022 року - до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М.

Відпоідачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняла спадщину, а отже саме вона повинна відповідати за кредитом спадкодавця.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що встановивши з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , що крім відповідачки ОСОБА_1 є й інші спадкоємці, які не були залучені до справи представником АТ «УКРСИББАНК», суд першої інстанції не залучив таких до участі у справі. При цьому відповідачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, а отже прийняла спадщину, а крім того не заперечувала проти задоволення заявлених до неї позовних вимог.

Окремо скаржник зауважив про безпідставність посилань суду на відсутність доказів обсягу спадкового майна, оскільки відповідальність спадкоємця перед кредоторами спадкодавця обмежується обсягом успадкованого майна.

Скаржник АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із заявою про розгляд апеляційної скарги без участі сторони позивача.

Відпоідачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавала, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає вказаним вимогам, виходячи з такого.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк», суд виходив з того, що позивачем закону не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, яке майно залишилося у спадок після смерті ОСОБА_2 , його вартість, та хто саме прийняв та отримав спадщину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позову АТ «УкрСиббанк», водночас зауважує про таке.

Відповідно до укладеного договору №935 08 ПОУ НФ від 16 листопада 2005 року (в системі обліку банку договір №0) з додатковою угодою №1 від 26 січня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 39 500 дол. США.

Відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 10 листопада 2015 року, ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 248 485 , 48 грн.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вказаним кредитним договорам на умовах іпотечного договору від 16 листопада 2005 року та іпотечного договору №42499/2 від 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності.

Згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №86155773 від 28 квітня 2017 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та відносно неї зареєстровані іпотеки: 11981419 за іпотечним договором 42499/2 від 10.11.2015 року, іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк»; 11976787 за іпотечним договором від 27.08.2008 року, іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк»; 11976752 за іпотечним договором від 16.11.2005 року, іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк».

13 листопада 2021 року позичальник, ОСОБА_2 , помер.

22 лютого 2022 року за вихідним №27-1-01/60 позивачем було направлено Вимогу до спадкоємців (за місцем знаходження спадкового майна) в порядку ст. 1281 ЦК України до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса.

07 квітня 2022 року за вихідним №27-1-01/81 позивачем направлено вимогу до спадкоємців відповідачу ОСОБА_1 .

25 травня 2022 року за вихідним №27-1-01/362 позивачем також направлено вимогу до спадкоємців Приватному нотаріусу Дучко Вероніці Миколаївні.

Відповідно до листа-повідомлення приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко Вероніки Миколаївни від 08 червня 2022 року №114/02-14, претензія кредитора від 24 травня 2022 року за вих.№27-1-01/362 була долучена до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 . Нотаріусом спадкоємцям, які прийняли спадщину після смерті було направлено листи про надходження претензії кредитора, які були одержані ними 31 травня 2022 року.

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ «УкрСиббанк» посилалось на необхідність задоволення власних вимог, як кредитора спадкодавця ОСОБА_2 , шляхом звернення стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , у тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, зазначаючи відповідачкою ОСОБА_1 , позивач посилався на те, що остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , належить до першої черги спадкоємців за законом.

З матеріалів справи убачається, що на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року приватний нотаріус Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко Вероніка Миколаївна надала копію Спадкової справи, заведеної 17 січня 2022 року №1/2022, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , і з дотриманням визначеного ст. 1270 ЦК України строку, звернулись:

1. його син ОСОБА_3 ,

2. дочка ОСОБА_4 ,

3. дружина ОСОБА_1 ,

4. ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

5. ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

6. дочка ОСОБА_7 .

Крім того відповідно до ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» про залишення судом першої інстанції поза увагою визначення позивачем не повного складу відповідачів, проте зауважує про хибність посилань скаржника на обов`язок залучення таких судом за власною ініціативою, зважаючи на таке.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Співучасть - це обумовлена матеріальним правом множинність осіб на тій чи іншій стороні в цивільному процесі внаслідок наявності загального права або загального обов`язку. Важливою ознакою співучасті є наявність у декількох позивачів чи відповідачів у справі однакових за спрямованістю матеріально-правових вимог чи юридичних обов`язків. Ця ознака дозволяє відрізняти процесуальну співучасть від інших видів участі множинності заінтересованих осіб, зокрема, від участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) касаційний суд виснував, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. […] Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

Предметом позову у цій справі є, зокрема, матеріально-правова вимога позивача про звернення стягнення на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , у тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке, з огляду на дотримання спадкоємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , строку на строку на звернення із заявами про прийняття спадщини, є таким, що успадковане вказаним особами у рівних частках та перебуває у їх спільній сумісній власності.

Так, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц у складі ВС виснував, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником із часу відкриття спадщини, а документом, що підтверджує право власності на спадкове майно, є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

А відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Отже, хоча інші спадкоємці ОСОБА_2 , не визначені позивачем АТ «УкрСиббанк» до участі у справі як відповідачі мають безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, при цьому, попри протилежні доводи скаржника неможливим є розгляд позовних вимог лише до одного зі спадкоємців, зважаючи на зміст позовних вимог.

Клопотань про заміну чи залучення до участі у справі інших осіб, як співвідповідачів, позивач не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги, і передчасно вважав можливим вирішити спір по суті у визначеному суб`єктному складі.

При цьому апеляційний суд вважає слушними зауваження скаржника про безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог, з мотивів відсутності інформації щодо обсягу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом частин 1-3 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Отже, не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини 1 статті 1282 Цивільного кодексу України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (пункт 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відмову у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк», водночас зауважує про залишення судом поза увагою наведеного вище, що має суттєве значення для правильного вирішення заяви по суті.

Нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено вирішення апеляційним судом питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідачів, тобто зміни складу осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України .

Ураховуючи викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що встановивши з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , що крім відповідачки ОСОБА_1 є й інші спадкоємці, які не були залучені до справи представником АТ «УКРСИББАНК», суд першої інстанції не залучив таких до участі у справі, оскільки, як було вже було зазначено, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду потрібно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова