КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 382/938/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Кисіль О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 10 000 грн. на кожну дитину.

В обґрунтування позову зазначила, що 28 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Молочна компанія «Галичина» на посаді торгового представника протягом п`ятнадцяти років, отримує гідну заробітну плату, яка з його слів є достатньою, щоб покрити потреби обох дітей в розмірі 10 000 грн. щомісяця на кожну дитину, але за умови, що позивач не буде претендувати на транспортні засоби Hyundai Elantra, 2023 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також на імпортований з США автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2 .

На прохання позивача щодо надання одного із вказаних автомобілів у користування для доставки дітей до закладу освіти або закладів охорони здоров`я відповідач у категоричний формі відмовив, попри те, що обидва автомобілі вважаються спільною сумісною власністю, адже були придбані за час шлюбу.

Розмір заробітної плати відповідача дає можливість утримувати їхніх спільних дітей, забезпечувати належний фізичний, духовний розвиток, а також розвиток їх творчих та пізнавальних здібностей; добровільно він не побажав брати участь в матеріальному забезпеченні дітей, що спонукало позивача звернутися до суду з цим позовом.

Стверджувала, що у серпні 2024 року відповідач добровільно передав позивачу банківську картку, на яку щомісяця 5-го числа здійснював переказ грошових коштів на утримання їхніх спільних дітей в загальному розмірі 10 000 грн., тобто по 5 000 грн. на кожну дитину. Проте такий розмір на сьогоднішній день є недостатнім, щоб забезпечити їх належним рівнем життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, матеріального і соціального розвитку.

У квітні 2025 року відповідач переказав кошти в розмірі 18 400 грн. на утримання двох дітей, з урахуванням покупки весняного одягу на обох.

Рішенням Яготинського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в розмірі 10 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, присудивши до стягнення аліменти в розмірі 5000 грн. щомісяця на кожну дитину.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що присуджений до стягнення розмір аліментів є необґрунтованим, при тому, що позивач сама вказала у відповіді на відзив, що розмір щомісячних витрат на утримання обох дітей складає 25 387,95 грн., а виходячи з принципу рівності участі обох батьків на утримання дитини, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 6346,99 грн.

Вважає, що додаткові витрати, пов`язані з оплатою додаткових занять доньки з англійської мови обумовлені розвитком її особистих якостей, а тому не можуть включатися до аліментів у розумінні статті 185 СК України.

Вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідач отримує дохід від продажу автомобілів, оскільки у провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває справа № 382/702/25, предметом розгляду якої є позовні вимоги про поділ майна подружжя, в яких позивач просить суд стягнути з відповідача половину вартості автомобілів.

Вказує на те, що середній розмір заробітної плати позивача, згідно з висновком суду першої інстанції, складає 31 126 грн. на місяць, тоді як середній розмір заробітної плати відповідача - 28 538,17 грн., тобто в сторін майже однаковий розмір заробітної плати, а тому, виходячи із засади рівності прав та обов`язків батьків відносно дитини, оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін на тій підставі, що апеляційна скарга не містить посилань на конкретні норми матеріального права, які, на думку сторони відповідача, не були враховані судом першої інстанції при задоволенні позову, а також відсутні посилання на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Стверджує, що відповідач надає недостовірну інформацію, зазначаючи, що розмір його заробітної плати складає 28 538,17 грн. на місяць, оскільки в період з 2013 року по 2024 рік він придбав вісім транспортних засобів для подальшого перепродажу та отримання прибутку. Зазначена обставина в розумінні Сімейного кодексу України виступає для суду підставою не обмежуватися розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Присуджений до стягнення рішенням суду першої інстанції розмір аліментів є достатнім і не порушуватиме майнові права дитини, а прохання відповідача змінити рішення суду, зменшивши розмір аліментів, вказує на його необізнаність з поточними витратами на обох дітей. Вважає, що аліменти в розмірі 5000 грн. на кожну дитину можуть бути недостатніми, зважаючи на ціни та прогнозований прожитковий мінімум.

Докази понесення позивачем витрат у заявленому розмірі наявні у матеріалах справи і вказують на необхідність витрат на щомісячні додаткові заняття з англійської мови, які обґрунтовують їх обов`язковість, винятковість, витрат на проходження планового обстеження лікування обох дітей у лікаря-стоматолога та проведення оплати за надані медичну послуги, докази придбання дитячих речей в магазині «LC Waikiki» на загальну суму 1137 грн. та 2 103 грн., придбання дитячих речей в ДП «Адідас Україна» на загальну суму 1499 грн., а також надано докази на понесення інших витрат.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні.

Неявка в судове засідання належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини, враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців.

Проте колегія суддів з висновком суду першої інстанції частково не погоджується.

Як встановлено з матеріалів справи, 28 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 28 вересня 2013 р. серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Від шлюбу в сторін народилися двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24 квітня 2015 р. серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 06 березня 2021 р. серії НОМЕР_5 , виданого Бориспільським міжрегіональним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З довідки Чубинського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Джерельце» Пристоличної сільської ради від 05 травня 2025 р. № 11 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує Чубинський заклад дошкільної освіти «Джерельце» з 01 вересня 2023 року.

Відповідно до довідки Великоолександрівського ліцею Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 05 травня 2025 р. № 107 ОСОБА_4 , 2015 року народження, навчається в 4-Б класі у Великоолександрівському ліцеї Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 р. у справі № 382/702/25 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 10 000 грн на кожну дитину щомісячно.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 від 26 травня 2025 р. № МКГ00000103, відповідач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Молочна компанія «Галичина» на посаді представника торгівельного (основне місце роботи). Розмір його нарахованої заробітної плати складає за січень 2025 року 27 160 грн, лютий 2025 року - 27 676 грн, березень 2025 року - 32 676 грн та квітень 2025 року - 27 676 грн.

З довідки про доходи ОСОБА_3 вбачається, що позивач перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Укрпошта» на посаді оператора поштового зв`язку (основне). Розмір її нарахованої заробітної плати складає за лютий 2025 року - 15 000 грн, за березень 2025 року - 35 977,65 грн і за квітень 2025 року - 42 400,81 грн.

За змістом частин другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум на місяць становить 3196 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України , мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягатиме стягненню з платника аліментів, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину, позивач указувала, що відповідач є здоровим та працездатним, отримує високу заробітну плату, щомісяця перераховує на двох дітей 10 000 грн., тобто по 5000 грн. на кожну дитину, що є недостатнім. Про розмір своєї заробітної плати відповідач не повідомляє, при цьому здійснює продаж автомобілів, які є спільною власністю подружжя, отримуючи від продажу високий дохід. Тому позивач вважала, що саме сума 10 000 грн. на кожну дитину є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дітей та виконанням батьківського обов`язку, вказану суму відповідач спроможний сплачувати.

Таким чином, заявляючи до стягнення аліменти на утримання дітей в розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину, позивач не обґрунтувала належним чином заявленого до стягнення розміру аліментів, не зазначила середньомісячного розміру витрат, які необхідно нести, виходячи із дійсних потреб дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Враховуючи заявлений позивачем у відповіді на відзив розмір щомісячних витрат на утримання двох дітей - 25 388 грн. та вимоги ч. 1 ст. 141 СК України щодо рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, то частка кожного з батьків на утримання однієї дитини має становити не менше 6347 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про достатність заробітку (доходу) у відповідача для сплати аліментів у розмірі, визначеному судом, в сумі 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину, тобто 20 000 грн у місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Виходячи із довідки про доходи ОСОБА_1 від 26.05.2025 року, розмір нарахованої заробітної плати за останні шість місяців становить : за листопад 2024 року - 28 820 грн., за грудень 2024 року - 27 221 грн., за січень 2025 року - 27 160 грн., за лютий 2025 року - 27 676 грн., за березень 2025 року - 32 676 грн, за квітень 2025 року - 27 676 грн., всього на суму 171 229 грн. Отже, розмір середньомісячної заробітної плати за вказаний період становить 28 538 грн.

Враховуючи вимоги зазначеної норми, середньомісячний розмір заробітної плати відповідача, що залишається після утримання податків та зборів, з якого підлягають вирахуванню аліменти, становить у вищевказаний період 21 975 грн.

Таким чином, присуджена до стягнення сума аліментів у розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину, тобто 20 000 грн. щомісяця, становить 91% від заробітної плати відповідача, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Однак, позивачем не доведено про наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача стверджує, що позивач здійснює продаж імпортованих з-за кордону автомобілів, а отже може сплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн щомісяця на кожну дитину.

Але колегія суддів не погоджується із зазначеними доводами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в період з 28 вересня 2013 року по 22 червня 2025 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

З листа Головного сервісного центру МВС України від 20 травня 2025 р. № 31/1508АЗ-12547-2025 вбачається, що в період з 28 вересня 2013 року по 16 травня 2025 року у власності відповідача перебували:

- автомобіль марки Hyundai Elantra 1999, (2023), номер кузова НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки Ford S-MAX 1999, (2006), номер кузова НОМЕР_7 ;

- автомобіль марки Volkswagen Touareg 2967 (2016), номер кузова НОМЕР_8 ;

- автомобіль марки Hyundai Elantra 1591, (2018), номер кузова НОМЕР_9 ;

- автомобіль марки Hyundai Elantra 1999, (2016), номер кузова НОМЕР_10 ;

- автомобіль марки Hyundai Elantra 2000, (2016), номер кузова НОМЕР_11 ;

- автомобіль марки Hyundai Elantra 1999, (2012), номер кузова НОМЕР_12 ;

- автомобіль марки Hyundai Elantra 1999, (2013), номер кузова НОМЕР_13 .

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частинами першою і другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, факт відчуження цих автомобілів відповідачем не може бути прийнятий до уваги при визначенні розміру аліментів, оскільки із інформації Головного сервісного центру МВС від 20.05.2025 року встановлено, що шість автомобілів із вищеперелічених були продані у 2020, 2021, 2022, 2024 роках, тобто під час перебування сторін у шлюбі, проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства.

Також з матеріалів справи встановлено, що у травні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію:

- в розмірі 1/2 від вартості автомобіля марки «Hyundai Elantra 1999», (2016), номер кузова НОМЕР_10 , який був відчужений без її відома та згоди, - 240 935 грн;

- в розмірі 1/2 від вартості автомобіля марки «Hyundai Elantra 1999», (2023), номер кузова НОМЕР_6 , який був відчужений без її відома та згоди, - 488 080 грн.

З викладеного вбачається, що позивачем у судовому порядку заявлено вимоги про стягнення грошової компенсації за відчужене відповідачем спільне сумісне майно подружжя, що не свідчить про наявність обставин, передбачених п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України, ч. 3 ст. 182 СК України, коли суд не обмежується розміром заробітку платника аліментів.

Отже, при визначенні розміру аліментів, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд апеляційної інстанції враховує обов`язок обох батьків утримувати двох дітей, їхній вік та стан здоров`я, матеріальне становище позивача і відповідача та наявність інших обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, тому розмір аліментів, визначений до стягнення оскаржуваним рішенням суду, необхідно змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей до 7000 грн щомісячно на кожну дитину, тобто всього 14 000 грн. щомісяця, що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, узгоджуватиметься із заявленим позивачем у суді першої інстанції розміром середньомісячних витрат на утримання дітей та не перевищуватиме 70 % від заробітної плати відповідача.

Надані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачем нові докази про придбання дітям одягу та меблів на загальну суму 47 074 грн., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені докази підтверджують витрати позивача у період після ухвалення оскаржуваного рішення, на час ухвалення якого зазначених обставин не існувало.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2023 року у справі № 552/7368/21, « така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення принципу правової визначеності»; «суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.»

Таким чином, витрачання позивачем коштів на утримання дітей у жовтні та листопаді 2025 року у більшому розмірі, ніж було нею заявлено у суді першої інстанції, не може бути прийнято до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів на утримання дітей.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року - змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - зменшивши розмір аліментів з 10 000 грн. до 7000 грн. на кожну дитину щомісячно.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.