Провадження № 2/761/3937/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Голуб О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.164), просило суд:

-стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.02.2019 в розмірі 152 500, 06 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2018 відповідач отримав кредитну картку за № НОМЕР_1 , строк дії 03/21, тип - MasterCard World Black Edition. Відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 12.02.2019 та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. З моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем було укладено договір, в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта запропонованого банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач, після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активізації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

У зв`язку зі змінами в законодавстві, впровадженні нормами Закону України «Про споживче кредитування», відповідач підписав паспорт споживчого кредиту від 30.03.2021 в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. З боку відповідача, не було надано банку жодного разу заперечення, щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.

У процесі користування рахунком 30.03.2021 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку за № НОМЕР_2 , строк дії - 02/24, тип MasterCard World Black Edition, а також, погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». При цьому, на момент підписання зазначеної вище заяви заборгованість відповідача становила 199 035, 09 грн., тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема, щодо сплати відсотків. Починаючи з 30.03.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3 у розмірі 36 %.

У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації банк скасував відсоткову ставку у березні 2022, а в подальшому з 01.04.2022 відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру.

16.02.2023 відповідач підписав у системі самообслуговування ПриватБанку за допомогою ОТР пароля додаткову угоду №SAMDNWFC2_01 до кредитного договору від 16.02.2023, відповідно до п. 1 якої сторони узгодили зміни до умов кредитного договору шляхом внесення в заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме: 1) тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; 2) строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дня укладення цієї додаткової угоди; 3) процентна ставка, відсотків річних: 12,0 %; 4) мінімальний платіж зменшено до 1 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладання цієї угоди, із збільшенням до 3 %, починаючи із сьомого календарного місяця з дати укладання цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту.

Також додатковою угодою сторони узгодили, що на 180-й день з моменту порушення зобов`язань із погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконання зобов`язання за договором у повному обсязі. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, відповідач має заборгованість у розмірі 152 500,06 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами позовного (загального) провадження, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

03.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки, позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, які діяли на момент підписання заяви від 12.02.2019, що в сукупності із заявою свідчило про укладання у належній формі договору про надання банківських послуг. Відповідач підписав заяву позичальника від 12.02.2019 №б/н, яка не містить вказівки на встановлення відсоткової ставки та її розміру. Тому, нарахування відсотків на підставі заяви від 12.02.2019 є неправомірними, оскільки, ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно наданої позивачем виписки, за період з 30.03.2018 по 29.03.2021 за заявою від 12.02.2019 АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено списання відсотків за користування кредитного ліміту та списання щомісячної комісії за обслуговування карткою на загальну суму - 219 962 грн. При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки, позивачем не доведено укладання кредитного договору від 12.02.2019. Враховуючи неправомірність нарахування відсотків у період з 30.03.2018 по 29.03.2021 (до моменту підписання заяви від 30.03.2021) за заявою, сплачені відповідачем відсотки за користування кредитними коштами у вказаний період на загальну суму 219 962 грн. підлягають зарахуванню в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту.

За таких обставин, відповідач у відзиві зазначив, що в позові слід відмовити в повному обсязі, оскільки, заборгованість з його боку перед банком відсутня, а навпаки наявна переплата.

12.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. У цій відповіді позивач зазначив, зокрема, що на підставі поданої заяви, Умов та Правил зі зразками підписів та відбитком печатки, а також Тарифів, що розташовані на офіційному сайті банку та складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 6 років і позичальник до банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що також свідчить і факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг позивачем надана суду копія анкети-заяви від 12.02.2019, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.

В процесі користування рахунком 30.03.2021 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої ним отримано додаткову кредитну картку, строком дії до 02/24. Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.

В судове засідання представник позивача та відповідач не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач направив до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності; відповідач про причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав свої аргументи щодо заперечення проти позову, суд вважає за можливе розглядати справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах.

Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що 16.03.2018 відповідач почав користуватися кредитною карткою за № НОМЕР_1 , яку отримав в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується випискою за договором №б/н за період 16.03.2018 -21.10.2024 (а.с. 57-64).

12.02.2019 відповідач підписав анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку (а.с. 65). На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку.

30.03.2021 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 24-34), на підставі якої отримано додаткову кредитну картку за № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 57-74). Згідно умов кредитування на підставі заяви від 30.03.2021 процентна ставка складала 36 % річних. На момент підписання цієї заяви заборгованість відповідача становила 199 035, 09 грн. Також 30.03.2021 відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с 20-23).

16.02.2023 за допомогою ОТР пароля відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 37-52) та додаткову угоду №SAMDNWFC2_01 до кредитного договору від 16.02.2023 (а.с. 35-36).

Пунктом 1 додаткової угоди сторони узгодили змінити умови кредитного договору шляхом внесення змін у заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема, в п. 1.3 щодо розміру процентної ставки, яка після підписання додаткової угоди становила 12 % річних. Крім того, в п. 1.4 сторони узгодили, що розмір мінімального обов`язкового платежу - 1 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно протягом перших шести календарних місяців з дати укладання цієї угоди; 3 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, починаючи із сьомого календарного місяця з дати укладання цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту.

Також, додатковою угодою сторони узгодили, що на 180-й день з моменту порушення зобов`язань із погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредиту, неустойку та виконання зобов`язання за договором у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди сторони узгодили, що на дату підписання цієї угоди заборгованість за договором становить - 213 091, 16 грн, з них основна сума боргу за кредитом - 203 489, 05 грн, нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом - 9 602, 11 грн.

Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості станом на 19.02.2025, долученого до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 152 500,06 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом відсутня (а.с. 166-168).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?зку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №343/180/17, зазначив, зокрема, що позивачем не надано доказів ознайомлення його з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, які діяли на момент підписання заяви від 12.02.2019, що в сукупності із заявою свідчило про укладання у належній формі договору про надання банківських послуг; наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору від 12.02.2019.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідач при підписанні анкети-заяви від 12.02.2019 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанк, після чого було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200 000 грн.

Разом з цим, суд погоджується з твердженнями сторони відповідача, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить умов щодо розміру процентної ставки, суми комісії, строку повернення кредиту (користування ним).

Отже, в анкеті-заяві від 12.02.2019 містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останнього на отримання кредитної картки.

Однак, з виписки по картковому рахунку відповідача за період з 16.03.2018 по 21.10.2024 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково виконував свої кредитні зобов?язання щодо повернення цих коштів, виконував перекази грошових коштів, розраховувався кредитними коштами за продукти харчування, послуги, знімав готівку в банкоматах, поповнював мобільний номер телефону, поповнював готівкою свої картки та здійснював інші розрахунки та операції.

Як зазначалося неодноразово в постановах Верховного Суду, зокрема, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 у справі №209/3046/20, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.п. 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.04.2021 у справі №759/11453/20, «відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19)».

Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів, їх суми та розміру сплачених коштів на погашення заборгованості.

При порівнянні даних виписки по картковому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданого позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.166-168), вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним у розрахунку заборгованості.

Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальник добровільно АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, а також, вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час), свідчить про порушення прав банку, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов?язання боржника виконати обов?язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 (справа №759/11453/20).

Оскільки, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не спростував наявність кредитних зобов?язань перед АТ КБ «ПриватБанк», суд приходить до висновку, що позивач довів існування між сторонами кредитних прав та зобов?зань, тобто у цій справі підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Таким чином, надана банком виписка по картковому рахунку позичальника в сукупності з іншими зібраними у справі доказами підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та, відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 152 500, 06 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв?язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому, інші доводи сторін, не впливають на вищевказані висновки суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 610, 627, 634, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (; місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором у розмірі 152 500 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 06 копійок, судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: