Справа № 203/1024/25
Провадження № 6/0203/161/2025
УХВАЛА

07 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Лєскіна Миколи Сергійовича про визнання судового наказу у справі №203/1024/25 від 17.03.2025 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

25.07.2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Лєскіна Миколи Сергійовича (далі заявник (боржника), представник заявника (боржника), відповідно) про визнання судового наказу у справі №203/1024/25 від 17.03.2025 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник (боржник) просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 року у справі №203/1024/25, яким наказано стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.02.2025 року, і до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що дитина ОСОБА_3 постійно проживає з боржником ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні. Зважаючи на те, що з 07.06.2025 року дитина ОСОБА_3 не проживає разом з матір`ю, яка є стягувачем, заявник вважає, що це є підставою для визнання судового наказу від 17.03.2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.07.2025 року, цивільну справу №203/1024/25, провадження №6/0203/161/2025, за заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду 28.07.2025 року.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року було прийнято до розгляду заяву та призначено її до судового розгляду.

29.07.2025 року представник стягувача подав до суду заперечення проти заяви боржника, посилаючись на те, що заявник не надав належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у нього щодо сплати аліментів на утримання дитини, або ж судовий наказ було видано помилково. Обставини, на які посилається заявник, не є підставою для припинення обов`язку по утриманню дитини, а підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів.

Тому представник стягувача просить суд відмовити у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання, призначене на 07.08.2025 року, учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Також представник заявника (боржника) просив суд задовольнити заяву у повному обсязі, а представник стягувача просив суд відмовити у задоволенні заяви.

Суд, вивчивши заяву і додані до неї документи, дослідивши матеріали справи №203/1024/25, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року, справа №203/1584/24, шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 26.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис №155), було розірвано.

Рішення суду набрало законної сили станом на 23.05.2024 року.

17.03.2025 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.02.2025 року, і до досягнення ним повноліття.

Судовий наказ набрав законної сили станом на 17.03.2025 року, та відповідно до відомостей з АСВП судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, та 08.04.2025 року було відкрито виконавче провадження №77735386: боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 24.05.2011 року, серії НОМЕР_3 , батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Як зазначив у заяві представник заявника (боржника), станом на дату видачі судового наказу середній син колишнього подружжя ОСОБА_3 , після розлучення батьків проживав постійно за адресою місця реєстрації його матері, ОСОБА_2 , разом з нею до 07.06.2025. Так, 07.06.2025 з боку ОСОБА_2 був вчинений акт домашнього насильства по відношенню до середнього сина, у зв`язку з чим старший син, ОСОБА_4 , який був присутній при конфлікті, звернувся до поліції, внаслідок чого співробітниками поліції, які прибули на місце події за адресою проживання ОСОБА_2 було оформлено протокол про адміністративне правопорушення з приводу домашнього насильства з боку останньої та видано припис на обмеження спілкування. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 того ж дня забрав свого брата, ОСОБА_3 до місця мешкання свого батька за адресою: АДРЕСА_3 . Адміністративний матеріал перебуває на розгляді в суді (судова справа №203/3932/25).

Так, відповідно до довідки №6800 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.08.2024 року, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (уповноважений власник), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (син), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (син), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (син).

Відповідно до довідки від 20.07.2025 року №20/2, виданої головою правління Садівничого товариства «Ягідка», станом на 01.07.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своїми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16.07.2025 року №106 «Про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 в СТ «Ягідка», вирішено визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до довідки державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра від 25.07.2025 року №114406 «Про відсутність заборгованості зі сплати аліментів», заборгованість зі сплати аліментів по судовому наказу №203/1024/25 від 17.03.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відсутня.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України).

Норми ч. 1 ст. 160 ЦПК України вказують, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з положеннями ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника, зокрема, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документу, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/15-ц, від 11.07.2019 року у справі №910/8665/17, які на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом.

З урахуванням викладеного вище, суд вказує, що до підстав невиконання судового рішення (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), належать випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, в тому числі і з обставин, що виникли після видачі виконавчого документу.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до положень ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання дитини, або ж, що судовий наказ від 17.03.2025 року був виданий помилково.

Відповідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу (тобто, крім випадків видачі судового наказу за вимогами про стягнення аліментів).

Тобто, відповідно до вимог ЦПК України, судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає і набирає законної сили з моменту його винесення.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу (стягнення аліментів на дитину), боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на утримання дитини, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового наказу та визнання останнього таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для визнання судового наказу №203/1024/25 від 17.03.2025 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити. При цьому суд зазначає, що це не позбавляє заявника права звернутись до суду з позовом про зменшення стягнутих судовим наказом аліментів або про звільнення від їх сплати.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 170, 273, 431, 432 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 180, 183 Сімейного кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Лєскіна Миколи Сергійовича про визнання судового наказу №203/1024/25 від 17.03.2025 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва