КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/6236/21

04 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Малиновської Валентини Анатоліївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Фролової І. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне підприємство «Держвуглепостач», на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка Василя,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка Василя, заінтересована особа: Державне підприємство «Держвуглепостач».

Вимоги скарги обґрунтовав тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/6236/21 стягнуто на користь ОСОБА_1 з ДП «Держвуглепостач» середній заробіток за час затримки розрахунків з працівником в розмірі 106 806,98 грн.

Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ на примусове виконання вказаного рішення суду.

Відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківським ВДВС у місті Києві відкрито виконавче провадження: ВП НОМЕР_3 щодо боржника ДП «Держвуглепостач», .

25 квітня 2025 року стягувач Царенко Євген Петровичотримав на пошті лист державного виконавця Рабоволюка Василя, яким його було повідомлено про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням НОМЕР_3 та повернуто виконавчий документ.

Постанова державного виконаця від 08квітня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № НОМЕР_4 винесена на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»(у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Заявник (стягувач) вважав, що державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документа стягувачу прийнято без врахування всіх обставин примусового виконання посилаючись на те, що боржником у виконавчому провадежнні є Державне підприємство «Держвуглепостач» та, відповідно до статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості необхідні для перерахування стягувачу коштів згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).

Також, відповідно до пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні відносини» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», визначено черговість погашення заборгованості, відповідно до якої заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами, погашається у другу чергу.

Посилаючись на те, що державним виконавцем прийнято протиправно постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, без врахування особливостей юридичного статусу боржника (державне підприємство), природи виникнення боргу (трудові правовідносини) та приписів спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», заявник ОСОБА_2 просив суд:

визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № НОМЕР_4 від 08.04.2025 року;

визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку із невиконанням приписів статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів в розмірі 106 806,98 грн.;

покласти на Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) понесені скаржником/стягувачем судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне підприємство «Держвуглепостач», на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка Василя, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановлено ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Малиновська Валентина Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 05вересня 2025 року містить лише вступну та резолютивну частини. У ній повністю відсутня мотивувальна частина. У даному судовому рішенні суд першої інстанції не вказав, які обставини ним було встановлено, на які норми права він посилався, залишаючи скаргу без задоволення, не надав жодного пояснення, чому він вважає доводи скарги необґрунтованими, а дії державного виконавця - правомірними.

Зокрема, в ухвалі взагалі відсутні мотиви, за яких суд не застосував прямі норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на які посилався заявник (стягувач) ОСОБА_2 .

Таке рішення суду є немотивованим, що є грубим порушенням норм процесуального права. Відсутність мотивувальної частини унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості ухвали судом апеляційної інстанції та є безумовною підставою для її скасування.

Щодо неправильного застування норм матеріального права зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство). Боржник ДП «Держвуглепостач» має саме такий статус, що обумовлює застосування до нього норм цього спеціального закону.

Виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 було відкрито 16 березня 2023 року. Таким чином, вже з 16 вересня 2023 року державний виконавець був зобов`язаний виконати вимоги Закону та здійснити дії щодо перерахування коштів.

Більше того, пунктом 3 статті 4 цього ж Закону визначено, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Однак, державний виконавець не виконав цих прямих вимог закону. Натомість, він виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що є бездіяльністю та призводить до порушення прав стягувача.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки цим обставинам та не застосував норми спеціального закону, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Заінтересовані особи: Державне підприємство «Держвуглепостач», державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюк В. в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заінтересованих осіб: представника Державного підприємства «Держвуглепостач», державноговиконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка В.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення заявника ОСОБА_1 ,вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ від 19лютого 2021 року (справа №761/6236/21) про стягнення з Державного підприємства «Держвуглепостач» на користь ОСОБА_3 заборгованості по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13 листопада 2020 року по 12 лютого 2021 року, включно, в розмірі 106 806, 98 грнбез вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів (а.с. 9).

Судовий наказ у справі №761/6236/21 набрав чинності 18 травня 2021 року, який в межах строку пред?явлення його до виконання до 19 травня 2024 року поданий стягувачем ОСОБА_4 до органу, який здійснює примусове виконання рішень.

Із вибіркових матеріалів виконавчого провадження та відміток, що містяться на судовому наказі від 19лютого 2021 року, вбачається, що 16 березня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно прийнято до виконання та відкрито виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого документа (судового наказу) №761/6236/21, виданого 02 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва (а.с. 9, 30-39).

У 2024 році Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за результатами розгляду скарги стягувача ОСОБА_1 надана відповідь з якої слідує, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_5 до складу якого входить 32 виконавчих проваджень на загальну суму 29935324,42 грн, зокрема, і виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва № 761/6236/21 від 02 липня 2021 року про стягнення з ДП «Дсржвуглспостач» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 106 806,98 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 16 березня 2023 року).

По зведеному виконавчому провадженню було проведено наступні виконавчі дії:

Згідно з відповіддю ГУ ДФС України на запит №150264709 від 28 жовтня 2022 року встановлено, що боржник має відкриті рахунки в банківських установах.

23 грудня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

23 грудня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: легкового автомобіля AUDI A6 QUATTRO, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

З відповіді з Держпродспоживслужби України встановлено, що тракторів; самохідних шасі; самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин; сільськогосподарської техніки, інших механізмів за боржником не зареєстровано.

Згідно відповіді Держгеокадастру зареєстровані за боржником земельні ділянки відсутні.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

Також відповідно до довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник не є власником пакетів акцій акціонерних товариств.

25 січня 2023 року до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві направлено запит державного виконавця з проханням надати вичерпну інформацію стосовно розшуку легкового автомобіля AUDI A6 QUATTRO, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Відповідь на даний запит до відділу не надходила.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, в реєстрі наявна інформація щодо запису про накладення обтяження на нерухоме майно за №39116665 від 11листопада 2020 року на підставі постанови НОМЕР_6 від 11 листопада 2020 року Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесеної при виконані ВП № НОМЕР_6 з примусового виконання наказу №910/388/20 Господарського суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року.

08 вересня 2023 року на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло повідомлення АТ «Ощадбанк» № 100.32-14/50147/2023 від 25 серпня 2023 року про закриття рахунків боржника.

14 листопада 2023 року до АБ «Укргазбанк» направлено платіжні інструкції №3994, №3993. Згідно відповіді АБ «Укргазбанк» кошти на рахунках боржника відсутні.

24 січня 2024 року до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві повторно направлено запит державного виконаця з проханням надати вичерпну інформацію стосовно розшуку легкового автомобіля AUDI А6 QUATTRO, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Також повідомлено стягувача ОСОБА_1 про те, що в постанові директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. від 11 грудня 2020 року № 1/203-28/20 визначено перелік виконавчих проваджень, які підлягають передачі. Оскільки вищевказані виконавчі провадження відкрито після прийняття постанови Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 11 грудня 2020 року № 1/203-28/20 у Відділу відсутні підстави для передачі-проваджень до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. На даний час державним виконавцем здійснюються заходи примусового виконання рішення суду (а.с. 31-32).

08 квітня 2025 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюком В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № НОМЕР_4 на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 106 806, 98 грн (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне підприємство «Держвуглепостач», на рішення та бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається з відповіді, наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) майно, на яке може бути звернене стягнення, у боржника відсутнє, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, а також відповіддю АТ «Укргазбанк».

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - частини друга статті 19 Конституції України.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням ОСОБА_5 ).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положеннями статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду - частина друга статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Тлумачення положень статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» свідчить, що невиконання рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства в межах процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», зумовлює його виконання за рахунок коштів, передбачених відповідною бюджетною програмою у випадках: встановлення державним виконавцем підстав для повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктами 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що у частині випадків, передбачених пунктами 2-4 згідно з частиною другою статті 37 цього Закону повинен бути складений відповідний акт протягом десяти днів з моменту встановлення таких підстав, але не пізніше шести місяців з моменту відкриття виконавчого провадження; незалежно від наявності/відсутності підстав для повернення виконавчого документа, процедура повинна бути ініційована державним виконавцем не пізніше шести місяців з моменту відкриття виконавчого провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ від 19лютого 2021 року (справа №761/6236/21) про стягнення з Державного підприємства «Держвуглепостач» на користь ОСОБА_3 заборгованості по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13 листопада 2020 року по 12 лютого 2021 року, включно, в розмірі 106 806, 98 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів (а.с. 9).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (частина третя статті 161 ЦПК України).

Судовий наказ у справі №761/6236/21 набрав чинності 18 травня 2021 року, який в межах строку пред?явлення його до виконання до 19 травня 2024 року поданий стягувачем ОСОБА_4 до орану, який здійснює примусове виконання рішень.

16 березня 2023 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)повторно прийнято до виконання та відкрито виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого документа (судового наказу) №761/6236/21, виданого 02 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, стягувач ОСОБА_1 , боржник Державне підприємство «Держвуглепостач»(а.с. 9, 30-39).

Зібрані та досліджені письмові докази у справі вказують на те, що боржник за виконавчим документом є юридичною особою відповідної організаційно правової форми, а саме: державним підприємством. Виконавче провадження НОМЕР_3 було відкрито державним виконавцем 16 березня 2023 року та станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - 08 квітня 2025 року судове рішення (судовий наказ) не виконане.

Ураховуючи, що боржником є Державне підприємство «Держвуглепостач», засновником якого є держава, судове рішення не було виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави, передбачені частиною другою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», для його виконання за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Разом з тим, державний виконавець на зазначені вимоги Закону уваги не звернув та, повертаючи виконавчий документ №761/6236/21 від 02 липня 2021 року стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не врахував, що при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних підприємств, гарантом відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виступає саме держава Україна. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» регулює ті випадки, коли здійснюється стягнення з державних органів, установ та підприємств, а тому є спеціальним, норми якого мають пріоритет у випадку не врегулювання будь-яких питань з виконання таких судових рішень. За процедурою, встановленою частиною другою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є відкрите виконавче провадження щодо боржника, яким є державне підприємство, та факт невиконання такого судового рішення протягом шести місяців.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що державний виконавець не вчинив усі передбачені законом дії та не використав законодавчо визначені механізми для примусового виконання судового рішення, а тому наявні підстави для визнання неправомірною та скасування оспорюваної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вимоги статті 451 ЦПК України, у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності неправомірними, суд в обов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

Отже, обґрунтованими є доводи заявника щодо необхідності зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) вжити заходів для виконання судового рішення (судового наказу) Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року (справа №761/6236/21) з урахуванням вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме, подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу ОСОБА_1 коштів за рішенням суду в розмірі 106 806,98 грн.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи заявника про те, що також необхідно визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) у зв`язку із невиконанням приписів статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки предметом оскарження скарги були саме рішення, дії державного виконавця з повернення виконавчого документа стягувачу.

Вирішуючи скаргу заявника (стягувача) ОСОБА_1 на рішення/дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка Василящодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це,відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог скарги ОСОБА_1 на рішення/дії державного виконавця, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Статтею 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з пунктом 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Витрати по сплаті судового збору за подання скарги на рішення, дії державного виконавця та апеляційної скарги заявник (стягувач) не поніс, тому підстав для нового розподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів заявника ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювала адвокат Малиновська Валентина Анатоліївнана підставі ордера серії АА № 1574262 від 04 травня 2025 року (а.с.10).

На підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції адвокат Малиновська Валентина Анатоліївна подала суду: договір №05/05 від 05 травня 2023 року про надання правової допомоги, акт надання послуг №059 від 29 травня 2025 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, рахунок на оплату №059 від 29 травня 2025 року, платіжну інструкцію від 01 червня 2025 року про оплату послуг адвоката (а.с. 23-27).

Відповідно до акта надання послуг №059 від 29 травня 2025 року вартість послуг адвоката за підготовку і подання скарги на рішення, дії державного виконавця у справі №761/6236/21 та за представництво інтересів клієнта в Шевченківському районному суді м. Києва становить 3 000,00 грн.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Оцінюючи подані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заявником дотримано визначений процесуальним законом порядок відшкодування судових витрат у встановлений процесуальним законом строк, та додані підтверджуючі документи.

Вказані послуги адвокатом Малиновською Валентиною Анатоліївною фактично були надані, їх обсяг не є вочевидь необґрунтованим, надмірним та таким, що не відповідає критеріям необхідності та співмірності. При цьому, орган державної виконавчої служби не подавав до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат скаржника на правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявником доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн у суді першої інстанції, які підлягають стягненню з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 19, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 5, 6, 18, 37 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст. 2,3, 4 Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.ст. 15, 18,137,141,160,160-1, 161, 367, 368, 374, 376, 381-384, 447-1, 451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малиновської Валентини Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне підприємство «Держвуглепостач», на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка Василя задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабовлюка В.М. від 08 квітня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу, виданого 02 липня 2021 року № 761/6236/21, неправомірною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів в розмірі 106 806,98 грн.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції, у розмірі 3 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: