Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2025 Справа №607/22013/25 Провадження №2/607/5956/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 , просить визнати за нею право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0339 га, кадастровий номер :12:016:0167, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 володіли житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності, а саме, ОСОБА_4 належало 7/10 частки, а ОСОБА_3 3/10 частки.

Окрім житлового будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності володіли земельною ділянкою на якій цей будинок знаходиться, площею 0,0339 та, кадастровий номер :12:016:0167.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У встановлений законом термін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу.

На підставі заповіту, посвідченого Жовніром І.Т., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 12.11.2021 за реєстровим №7989, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 стали ОСОБА_2 , (Позивач) та ОСОБА_3 (Відповідач 2).

Ні Позивач, ні Відповідач 2 не є родичами померлої чи спадкоємцями за законом. Інших заяв про прийняття спадщини від жодних спадкоємців за законом до нотаріуса не надходило.

Нотаріусом Дзюбановською О.І. видано вказаним свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, за заповітом Позивач успадкувала 5/10 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а Відповідач 2 успадкувала 2/10 частки вказаного будинку.

Попри це, у заповіті не було зазначено земельну ділянку площею 0,0339 га, кадастровий номер :12:016:0167, на якій знаходиться успадкований житловий будинок, а тому у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріусом відмовлено постановою № 154/02-31 від 18.09.2025.

Враховуючи принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди), вважає, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Отже, одночасно із переходом права власності на 5/10 часток житлового будинку у порядку спадкування, до ОСОБА_2 перейшло право власності на відповідну частину земельної ділянки площею 0,0339 га кадастровий номер :12:016:0167, на якій цей будинок розташований.

Поряд із цим, Позивач не має можливості зареєструвати вказане право власності у Реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки у неї немає підтверджуючих документів, які стали б підставою для такої реєстрації, тому, змушена звернутися до суду.

Від Тернопільської міської ради надійшов відзив на позов, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача Тернопільської міської ради.

Стверджує, що позивач не надав жодного доказу, який би підтвердив, що Тернопільською міською радою не визнається чи оспорюється право позивача на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0339 га кадастровий номер :12:016:0167, що вказує на відсутність порушеного права позивача Тернопільською міською радою та безпідставність позовних вимог.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засівання від 18.11.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання представник позивача позов підтримала за підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві просила розглядати справу в її відсутності, не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Тернопільська міська рада свого представника в судове засідання не направила.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2025.

Після її смерті приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановською О.І. заведена спадкова справа №18/2025 за заявами спадкоємців за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як видно із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2025 виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 16.09.2025 Дзюбановською О.І., ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 2/10 частки житлового будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - 5/10 частки житлового будинок по АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_3 належало 3/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору про виділ у натурі частки з спільного майна від 12.07.2017, що видно із витягу з Державного реєстру речових прав від 23.05.2025 (а.с. 20).

Як видно із витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2020, земельна ділянка площею 0,0339 га, кадастровий номер :12:016:0167 по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 7/10.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановської О.І. від 18 вересня 2025 року, щодо вчинення нотаріальних дій - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, площею 0,0339 га, кадастровий номер: :12:016:0167, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, в який успадкували за заповітом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в заповіті померлої не зазначена, а тому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Також, як видно із матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні.

Дослідивши докази, суд доходить такого висновку.

Відповідно до статтей 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.

Згідно частини першої статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, положенням статті 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно частини першої статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, (частини друга-п`ята статті 89 ЗК України)

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мав позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Судом встановлено, що позивачка успадкувала після смерті ОСОБА_2 5/10 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відповідачка ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_4 2/10 частки житлового будинок по АДРЕСА_1 , а 3/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 їй належало на підставі договору про виділ у натурі частки з спільного майна від 12.07.2017, що видно із витягу з Державного реєстру речових прав від 23.05.2025 (а.с. 20).

Вказаний будинок розміщений на земельній ділянці кадастровий номер площею 0,0339 га, кадастровий номер :12:016:0167, 7/10 частки яких належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи принцип superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею) та принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі N 910/18560/16 (провадження N 12-143гс18)), суд погоджується із доводами позивачки, що з урахуванням спадкування частки житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 у розмірі 5/10, до неї перейшло право власності на відповідну частку земельної ділянки площею 0,0339 га, кадастровий номер :12:016:0167, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок, пропорційно частці успадкованого житловому будинку.

Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Власник майна, як це передбачає стаття 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тому, суд вважає, що оскільки позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, яка належала померлій, та яка перейшла до неї у власність у зв`язку із набуттям права власності на частку будинку, про що свідчить постанова про відмову нотаріусів у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому її право підлягає захисту.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0339 га, кадастровий номер 611010000:12:016:0167, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідачі:

Тернопільська міська рада, , адреса: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001, E-mail: , тел.: .

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , тел. НОМЕР_5 .

Третя особа: Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановська Ольга Ігорівна, пл. Героїв Євромайдану, 9, прим. 131, м. Тернопіль, 46008, тел. НОМЕР_6 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк