Унікальний номер справи 369/9808/24
Головуючий у суді першої інстанції Н. С. Пінкевич
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

10 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Буднік Оленою Петрівною , на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н. С., в примішенні Києво - Святошинського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вишнева державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому просив суд визначити йому - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном у шість місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати - ОСОБА_4 , яка на день смерті постійно проживала в АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_4 державним нотаріусом Філатовою І. І. Вишневої державної нотаріальної контори ЦМУ МЮУ (м.Київ) була заведена 06.03.2023 спадкова справа №74/2023. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 41,1 кв.м., загальною площею 56,6 кв.м. Вказана квартира належала померлій на праві власності. У померлої, окрім позивача, був ще один син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та мав дочку ОСОБА_2 , яка згідно статті 1266 ЦК України претендує також на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4 за правом представлення, у зв`язку з чим ОСОБА_2 подала заяву до Вишневої державної нотаріальної контори про прийняття нею спадщини.

Позивач вказує, що він є громадянином Російської Федерації та на день смерті його матері проживав та проживає на даний час за місцем реєстрації- АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не дає йому письмової згоди на прийняття ним спадщини.

Оскільки він проживав в іншій державі, а мати потребувала постійного нагляду, ОСОБА_1 доручав товаришу та сусіду матері ОСОБА_6 піклуватися та допомагати ОСОБА_4 , забезпечувати її продуктами харчування та ліками.

Останні два роки життя ОСОБА_4 хворіла, не виходила з квартири. З 24 лютого 2022 року у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації позивач приїхати до матері не мав можливості. Похованням ОСОБА_4 займався за дорученням позивача його друг ОСОБА_6 .

Також позивач вказав, що за роки життя його матері він активно та систематично допомагав їй - надавав кошти для придбання побутової техніки, ліків, продуктів харчування, сплати комунальних послуг тощо. Доручав ОСОБА_6 доглядати за матір`ю. На день смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_3) ОСОБА_1 від державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори стало відомо, що 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» відповідно до п.3 якої передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. А, тому позивач вважав, що останній день строку для прийняття спадщини після смерті його матері мав бути згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 - 18 серпня 2023 року. Приїхати особисто до України та у строк після смерті матері подати заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 не мав можливості у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 08 липня 2023 року звернувся за місцем свого проживання до нотаріуса Балашихінського нотаріального округу Московської області та оформив заяву від 28 липня 2023 року №50/363-н/50-2023-3-893 про прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 була надіслана до державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової Іванні Іванівні цінним листом 12 серпня 2023 року. 14 березня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І. І. листом від 14.03.2024 № 391/01-16 надала ОСОБА_1 відповідь на заяву від 28.07.2023 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що надійшла до Вишневої державної нотаріальної контори 16.08.2023 за вхідним номером №500-1/02-14, згідно якої повідомила, що вказана заява про прийняття спадщини, видана на території Російської Федерації, а тому має бути засвідчена апостилем. У зв`язку з чим позивач повторно звернувся до нотаріуса за місцем свого проживання Балашихинського нотаріального округу Московської області Російської Федерації та оформив повторно 21 березня 2024 року заяву про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана заява була легалізована шляхом проставлення апостиля від 03.04.2024 № 50/2320-24 посвідченого керівником відділу з питань адвокатури, нотаріату, державної реєстрації актів цивільного стану Управління Мінюсту Росії по Московській області та була подана до Вишневої державної нотаріальної контори 20 травня 2024 року. 31 травня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2024 № 877/02-14/02-31, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері у зв' язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вищевказані обставини позивач вважає поважними причинами пропуску строку подання заяви, а тому він має право для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вишнева державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Додатковим рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника Буднік О. П. подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд неналежним чином оцінив доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті його матері, не звернув достатньої уваги на посилання позивача щодо нечіткості норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану, та на те, що позивач є громадянином Російської Федерації, знаходився за кордоном та в`їхати в Україну в період дії воєнного стану не мав можливості.

Також суд не звернув увагу, що проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини, зверненням позивача до нотаріуса та подачею позову у цій справі є незначним. В період, коли ОСОБА_1 мав подати заяву про прийняття спадщини тривала збройна агресія Російської Федерації, тому він через об`єктивну, реальну та дійсну загрозу для свого життя та здоров`я не зміг приїхати в Україну та, взагалі, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в`їзд ОСОБА_1 , як громадянина країни-агресора, та виїзд його з України був не лише обмежений, але й небезпечним. Згідно чинного законодавства України, факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення спадкоємця від спадкування. Оскільки, позивач є іноземцем - громадянином Російської Федерації, то до відносин спадкування застосовуються також положення Закону України «Про міжнародне приватне право».

Зокрема, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд порушив принцип «легітимних очікувань».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Буднік О. П. підтримав апеляційну скаргу, просить задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Мєстєчкіна О. І., яка брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просила залишити без змін як законне та обґрунтоване, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа Вишнева державна нотаріальна контора у судове засідання апеляційного суду явку свого представника не забезпечила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом доставлення судової повістки на поштову адресу, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового віправлення. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від третьої особи не надходило.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи, оскільки дійшла висновку, що у даній справі неявка вказаного учасника справи не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказував на те, що існували поважні причини пропуску строку для прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , які були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, а саме у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для ОСОБА_1 , як спадкоємця, та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наведені у позові причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 його матері ОСОБА_4 , не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 21.10.2022.

У день її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належала померлійна підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10.04.1998 виконавчим комітетом Вишневої міської ради, згідно з рішенням від 23.12.1997 №83/11, зареєстрованого в БТІ 10.04.1998 №155/28 в книзі 1.

ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09 липня 1985 року, виданим Вишневою міськрадою Києво-Святошинського району Київської області та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Іншим спадкоємцем за законом за правом представлення єонука спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , так як її батько ОСОБА_5 є сином спадкодавця ОСОБА_4 і помер раніше неї, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 12 березня 1993 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03.06.2003р., тому відповідач має право на спадкування за законом за правом представлення відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

ОСОБА_2 прийняла спадщину у відповідності до положень статті 1269 ЦК України, звернувшись з письмовою заявою 06.03.2023р., тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, до Вишневої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №74/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами даної спадкової справи.

В матеріалах спадкової справи міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 06 березня 2023 року, згідно якого, на підставі заяви ОСОБА_6 , який діяв від імені позивача за довіреністю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області 21 жовтня 2022 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно листа виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 19.04.2023 за №516 на ім`я державного нотаріуса Філатової І. І., інформація щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня.

Відповідно до листа голови ЖБК «Ірпінь-2» Н.О. Бараш на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та на вказану дату відсутні особи, які були зареєстровані разом з нею за вищевказаною адресою. Дана інформація підтверджена довідкою про склад сім`ї від 04.05.2023.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) від 06.03.2025, відносно ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі відсутня інформація за вказаними параметрами.

Згідно довідки про коло спадкоємців виданої державним нотаріусом Філатовою І. І. від 24.06.2023 року, спадкоємицею за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , є її онука ОСОБА_2 .

Відповідно до матеріалів цієї справи та спадкової справи №74/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , її син ОСОБА_1 08 липня 2023 року звернувся за місцем свого проживання до нотаріуса Балашихінського нотаріального округу Московської області, де оформив Заяву від 28 липня 2023 року №50/363-н/50-2023-3-893 про прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказана заява про прийняття спадщини була надіслана до державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І. І. цінним листом 12 серпня 2023 року, через поштове відділення Укрпошти в м. Вишневе представником ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_6 , про що свідчить опис вкладення поштового відправлення 326, фіскальний чек та накладна, повідомлення про вручення.

Дана заява зареєстрована у Вишневій державній нотаріальній конторі 16.08.2023 за №500-1/02-14.

Листом від 14.03.2024 р. № 391/01-16 державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І. І. на заяву позивача від 28.07.2023 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що надійшла до Вишневої державної нотаріальної контори 16.08.2023 за вхідним номером №500-1/02-14, повідомила, що вказана заява про прийняття спадщини, видана на території Російської Федерації, а тому має бути засвідчена апостилем.

31 травня 2024 року за вхідним №298/02-14 до Вишневої державної нотаріальної контори надійшла повторна заява позивача від 21.03.2024, в якій він заявив про прийняття ним спадщини після смерті його матері, та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом. Підпис позивача на даній заяві завірений Шульгіною О. П., нотаріусом Балашихинського нотаріального округу Московської області, а заява легалізована шляхом проставлення апостиля від 03.04.2024 № 50/2320-24, посвідченого керівником відділу з питань адвокатури, нотаріату, державної реєстрації актів цивільного стану Управління Мінюсту Росії по Московській області.

Згідно матеріалів спадкової справи та матеріалів цивільної справи №369/15272/23 22.09.2023 до Києво-Святошинського районного суду звернувся із заявою ОСОБА_6 , який діє на підставі довіреності №4077 від 16.08.2023 гр-на Казахстану ОСОБА_7 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І. І. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 10.10.2023 у справі № 369/15272/23 дану заяву залишено без руху з наданням строку для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.05.2024 року, в зв`язку з тим, що не було усунуто недоліки позовної заяви, її було визнано неподаною та повернуто позивачу.

31 травня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2024 № 877/02-14/02-31, відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини відповідно до ст. 1272 ЦК України.

В обґрунтування відмови у вчинення нотаріальної дії державний нотаріус послалася на те, що Постановою КМУ від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. 19 червня 2023 року строки прийняття спадщини в Україні повертаються у шість місяців для того, щоб прийняти або відмовитись від спадщини. Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 надіслав заяву про прийняття спадщини до Вишневої державної нотаріальної контори 16 серпня 2023 року без врахування вимог Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, від 01 грудня 2022 року.

Згідно заяви від 03 червня 2024 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Вишневої державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось на день смерті ОСОБА_4 , що складається з квартири під АДРЕСА_3 і яке було особистою приватною власністю померлої.

Державний нотаріус Філатова І. І. згідно винесеної нею постанови від 03.06.2024 за №885/02-14/02-31 відмовила відповідачу ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 баби ОСОБА_4 в зв`язку з відсутністю у неї оригінала свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру, виданого 10.04.1998 виконавчим комітетом Вишневої міської ради, згідно з рішенням від 23.12.1997 року №82/11.

Також зазначено, що 31 травня 2024 року Вишневою державною нотаріальною конторою було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини іншому спадкоємцю за законом після померлої ОСОБА_4 і що враховуючи вищевикладене неможливо встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначити частку у спадщині кожного з спадкоємців.

Судом встановлено, що у даній справі шестимісячний строк для прийняття спадкоємцями спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 починався ІНФОРМАЦІЯ_3 та закінчувався ІНФОРМАЦІЯ_7.

Позивач звернувся до Вишневої державної нотаріальної контори з неналежно оформленою, тобто без проставлення апостиля, заявою про прийняття спадщинипісля смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 його матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також повторно звернувся 31 травня 2024 року до нотаріальної контори вже з належно оформленою заявою про прийняття спадщини, тобто з проставленням апостиля та належно оформленим перекладом документів з російської на українську мову, тобто із пропуском шестимісячного строку для прийняття ним спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 його матері ОСОБА_4 .

З матеріалів справи та допиту у якості свідка ОСОБА_6 вбачається, що позивачу, який постійно проживає в Російській Федерації, про смерть його матері ОСОБА_4 стало відомо в день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 . Свідоцтво про смерть спадкодавця ОСОБА_4 видано ОСОБА_6 , який представляв інтереси позивача в Україні за довіреністю, 21 жовтня 2022 року.

Суд критично віднісся до наданих в судовому засіданні пояснень свідком ОСОБА_6 про те, що нотаріуси ОСОБА_8 та Білошицька відмовили йому в оформленні прийняття спадщини ОСОБА_1 через те, що він є громадянином Російської Федерації, враховуючи, що належних доказів на підтвердження таких обставин, в тому числі належно оформленої позивачем заяви про прийняття спадщини в період шестимісячного строку, стороною позивача суду не надано.

Так, відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з належно оформленою заявою про прийняття спадкового майна. Натомість позивач, у встановлений законом строк, повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що проживає в іншій країні, а також у зв`язку з військовими діями, що відбуваються на території України.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), зроблено висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) зазначено, що «суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у матеріалах справи належних або допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у шестимісячний період після смерті матері здійснював конкретні дії для прийняття спадщини і що були перешкоди, які унеможливлювали прийняття спадщини в порядку, визначеному законодавством України. Причини, які, на думку позивача, були перешкодою у своєчасному поданні ним заяви про прийняття спадщини, зокрема введення на території України воєнного стану, громадянинства позивача, яке віднесено до Російської Федерації, що є державою - агресором, у даному випадку не можуть слугувати підставою для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки не є поважними причинами пропуску строку ОСОБА_1 на подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері. Такі обставини продовжують своє існування, в тому числі і станом до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини, проте позивачем фактично безперешкодно було подано до Вишневої державної нотаріальної контори дві заяви про прийняття спадщини.

Таким чином встановленим є те, що позивач мав можливість вчинити відповідні дії для прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, що вказує на відсутність об`єктивних та істотних перешкод для прийняття ним спадщини після смерті його матері.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що перебування за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно та у належний спосіб здійснити таку дію.

Твердження сторони позивача про існування в спіний період суперечливих положень закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для визнання поважними причинами пропуску строку ОСОБА_1 для прийняття спадщини після смерті його матері.

Так, Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

У доктрині приватного права зауважується, що ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі).

Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), Великою Палатою Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, то в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 ЦК України).

Отже, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини.

Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Відтак законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 9 травня 2023 р. № 469 «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» пункт 3 вищезазначеної постанови КМУ №164 від 28.02.2022 року - виключено.

Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 703/1836/20, зазначив, що суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Відсутність доказів, які б вказували на те, що у позивача існували реальні перешкоди у своєчасній реалізації своїх спадкових прав не можуть бути визнані судом такими, що створювали непереборні, істотні труднощі для позивача для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.

Твердждення апелянта про його необізнаність щодо виключення пункту 3 вищезазначеної постанови КМУ №164, оскільки на території України діє воєнний стан, а ОСОБА_1 є громадянином іншої держави та знаходиться за межами України, в`їхати в Україну не має можливості так як є громадянином Російської Федерації, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року справі № 703/1836/20, зазначено, що: «Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19». Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №619/2906/23.

Крім того, у даній постанові Верховного Суду викладена правова позиція про поважність/неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини: «Незнання про смерть спадкодавця та перебування спадкоємця за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини».

Апелянт зазначає, що шість місяців на звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України спливали 28 квітня 2023 року, і що в цей період з ІНФОРМАЦІЯ_3 по 18.04.2023 існували поважні причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 на вчинення дій для прийняття спадщини, такі як напад Російської Федерації на Україну, введенням на території України воєнного стану, веденням бойових дій в Україні; у зв`язку із тим, що позивач є громадянином Російської Федерації, перетнути кордон кордон України неможливо, а оформлення та направлення документів, в тому числі і заяви про прийняття спадщини, ускладнено та розтягнуто в часі.

Проте вказані причини несвоєчасного подання заяви про прийняття спадщини для позивача не були об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, так як для цього йому не було необхідності особистого прибуття в Україну, а було достатньо надіслати відповідну заяву засобами поштового зв`язку, як це було ним і зроблено, але вже після закінчення шестимісячного строку, як це передбачено ст. 1270 ЦК України. При цьому на час подання цієї заяви про прийняття спадщини продовжували існувати зазначені представником апелянта обставини, пов`язані з війною і не припинились до цього часу. Зазначене не перешкодило позивачу подати до Вишневої державної нотаріальної контори дві заяви про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку, що спростовує посилання апелянта на існування вищезазначених труднощів для прийняття позивачем спадщини в період з ІНФОРМАЦІЯ_3 по 18.04.2023.

Хибними є твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції принципу «легітимних очікувань».

Так, принцип «легітимних очікувань» як складова верховенства права застосовується лише тоді, коли в особи існують обґрунтовані й чітко визначені правові підстави для набуття певного права.

У Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 суд звернув увагу, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства. Як вище зазначено, законом України на час виникнення спірних правовідносин був передбачений шестимісячний строк для прийняття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), норма якого не змінювалась до закінчення цього строку для позивача.

З урахуваням наведеного обгрунтованим є висновок суду першої інстанції у тому, що у позивача перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, проте він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, тому правові підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При цьому факт усвідомлення позивачем його права на спадкування поряд із вказаними ним причинами пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Так, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/1; постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

За встановленими обставинами цієї справи, причини пропуску строку для прийняття спадщини, наведені позивачем, є неповажними. А безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Буднік Оленою Петрівною , залишити без задоволення.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 16 січня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна