К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року місто Київ

справа № 754/17390/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/14118/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання:Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником Пересуньком Сергієм Сергійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Саламон О.Б. від 16 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства "Сенс Банк" (далі - АТ "Сенс Банк", Банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" (в подальшому змінено назву на АТ "Сенс Банк"), та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/014к, за умовами якого надано кредит на поточні потреби.

7 грудня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/519к, за умовами якого надано кредит на поточні потреби.

В забезпечення належного виконання умов кредитних договорів, 30 січня та 7 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР "Укрсоцбанк" укладено договори іпотеки № 39.29-50/005і та № 39.29-50/005і, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

5 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З.прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру за АТ "Альфа-Банк" на підставі договору іпотеки.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вона будь-яких договорів з АТ "Альфа-Банк" не укладала та коштів не отримувала, а у Державному реєстрі іпотек відсутні відомості щодо державної реєстрації нотаріального правочину про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від АКБСР "Укрсоцбанк" до АТ "Альфа-Банк"; не отримувала письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору; не отримувала повідомлення про проведення оцінки вартості предмета іпотеки та ціна предмета іпотеки з нею не погоджувалася.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60766259 від 5 жовтня 2021 року 11:52:39, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 44313451, дата та час реєстрації: 29 вересня 2021 року 11:54:18, за АТ "Альфа-Банк".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60766259 від 5 жовтня 2021 року 11:52:39, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 44313451, дата та час реєстрації: 29 вересня 2021 року 11:54:18, за АТ "Альфа-Банк". Стягнуто з АТ "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Рішення мотивоване тим, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. Відповідачем не доведено факту належного вручення позивачу вимоги про усунення порушення умов кредитного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Сенс Банк" - Пересунько С.С., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що судом застосовано неефективний спосіб захисту та покладено в основу рішення лише доводи та докази позивача без урахування доводів, пояснень, та доказів, наданих відповідачем.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки не врахував, що іпотечне застереження міститься в іпотечних договорах. Згідно правового висновку Верховного Суду, який є незмінним, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах іпотечного договору, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також суд дійшов помилкового висновку про те, що банком не надано доказів належного направлення позивачу вимоги про усунення порушення умов кредитного договору, оскільки повідомлення направлене цінним рекомендованим листом з повідомленням та з описом вкладення.

Зазначає, що важливим є факт проведення оцінки предмета іпотеки, однак положення діючого законодавства не встановлюють іпотекодержателю обов'язку погоджувати звіт оцінки з іпотекодавцем.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про безпідставність її доводів, оскільки судом вірно надано оцінку усім обставинам справи.

Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. відзив на апеляційну скаргу не подав.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник АТ "Сенс Банк" - Пересунько С.С. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.

Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що у відповідності до реєстраційного посвідчення від 30 грудня 2003 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

30 січня 2006 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/014к, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 65 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим строком повернення до 29 січня 2016 року.

7 грудня 2006 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/519к, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 51 800 доларів США зі сплатою 12,85 % річних з кінцевим строком повернення до 6 грудня 2021 року.

В забезпечення належного виконання умов кредитних договорів, 30 січня та 7 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР "Укрсоцбанк" укладено договори іпотеки № 39.29-50/005і та № 39.9-50/285і, за якими ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Також 7 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР "Укрсоцбанк" укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки № 39.29-50/005і.

3 грудня 2019 року АТ "Укрсоцбанк" було припинене шляхом реорганізації та приєднання цієї юридичної особи до АТ "Альфа-Банк", яке у подальшому змінило назву на АТ "Сенс Банк".

Рішенням державного реєстратора Геращенка В.В., комунальне підприємство "Реєстраційне бюро", м. Київ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкритим розділом), індексний номер: 49465809 від 1 листопада 2019 року 07:29:49, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ "Альфа-Банк".

Наказом Міністерства юстиції України № 1033/5 від 19 березня 2020 року зазначене рішення індексний номер: 49465809 від 1 листопада 2019 року скасовано.

Згідно з копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 листопада 2021 року, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. від 5 жовтня 2021 року, індексний номер: 607662259 (час винесення о 12:01:20), було здійснено державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за АТ "Альфа-Банк", про що внесено запис про право власності за № 44313451.

Підставою виникнення права власності вказано: договір іпотеки № 39.29-50/005і, серія та номер 146, виданий 30 січня 2006 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Кравченко І.С.; додаткова угода № 1 до договору іпотеки № 39.29-50/005і, серія та номер 5157, виданий 7 грудня 2006 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Кравченко І.С.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України "Про іпотеку").

У частині 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частин 1, 2 статті 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка діяла на час укладення договорів іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України "Про іпотеку", її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наведеного слідує, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України "Про іпотеку" процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 червня 2019 року в справі № 205/578/14-ц).

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року в справі № 645/1979/15-ц .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 зроблено наступний правовий висновок: "Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов'язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов'язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов'язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов'язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов'язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання".

Такі ж висновки містить постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 490/3505/17, на яку скаржник посилається в апеляційній скарзі.

У пункті 6.2 договорів іпотеки сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача.

Банк в апеляційній скарзі зазначає, що на адресу позивача направлялися повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, проте рекомендовані листи поверталися на адресу банку за закінченням встановленого терміну зберігання.

Наведені доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами.

Дійсно, як убачається з матеріалів справи, Банком на підтвердження направлення позивачу вимоги про усунення порушення надано її копію від 26 січня 2021 року та від 16 березня 2021 року, а також дві копії рекомендованого відправлення про вручення поштового відправлення № 769 та № 777.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані поштові відправлення були адресовані ОСОБА_1 , але надіслані в один день, а саме 2 лютого 2021 року. Крім того, на даних поштових повідомленнях зазначено "виплачено 5 лютого 2021 року за довіреністю" особі із зазначенням прізвища " ОСОБА_2 ", тоді як позичальником та іпотекодавцем є одна особа ОСОБА_1 .

Також судом взято до уваги, що матеріали реєстраційної справи не містять опису цінного вкладення або фіскального чеку вказаних поштових відправлень, які хоч і не входять до переліку документів, які повинні бути надані державному реєстратору, але можуть достовірно підтвердити надсилання вимоги позивачу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного, викладеної у постанові від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17, згідно якої належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв'язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270.

Слід зауважити, що інші копії поштових повідомлень про вручення відправлення № 882, 874 (том І а.с. 129, 132), які були надані відповідачем, відсутні в копіях матеріалів реєстраційної справи, а отже не були подані реєстратору при зверненні із відповідною заявою (том І а.с. 202-233). За вказаних обставин суд не надає оцінку таким доказам.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні докази надсилання та вручення ОСОБА_1 повідомлення-вимоги банку про усунення порушень, що виключає також недбалість або ухилення іпотекодавця від отримання вимоги про усунення порушення основного зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, належним чином оцінивши докази, надані сторонами, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини та установивши, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повідомлення позивача про усунення порушення кредитного зобов`язання, дійшов обґрунтованого висновку, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ "Альфа-Банк" проведена з порушенням вимог діючого законодавства, а тому рішення про здійснення такої реєстрації підлягає скасуванню.

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах, які зазначені в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника про направлення позивачу вимоги про усунення порушення зобов'язання за кредитним договором цінним рекомендованим листом з повідомлення та описом вкладення не підтверджуються матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Рішення суду першої інстанції не містить висновків про скасування оспорюваного рішення державного реєстратора з підстав відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та не погодження з іпотекодавцем звіту про оцінку майна, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є недоречними.

Доводи скаржника про те, що суд застосував не ефективний спосіб захисту порушеного права є безпідставними, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс/21) зазначено, що, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування рішення суду, оскільки зводяться до власного тлумачення відповідачем норм законодавства, які регулюють дані правовідносини, та необхідності переоцінки доказів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником Пересуньком Сергієм Сергійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: