печерський районний суд міста києва
пр. № 2-з-124/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Гуртова Т. І., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Кучерявої Карини Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартир, що укладені на підставі застереження вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа аз позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартир, що укладені на підставі застереження вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, а саме:

- договору купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_1 та

- договору купівлі-продажу квартири номер АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

16.12.2025 позивачкою було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій остання просила суд заборонити ОСОБА_4 та його представникам користуватися квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 та накласти на ці квартири арешт шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, державна реєстрація поділу, виділу та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єктів, а саме:

- квартири номер АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

- квартири номер АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва в рамках розгляду справи 757/8395/25-ц від 21.02.2025 накладено арешт вказані вище квартири. Станом на сьогодні ухвала не оскаржена та не скасована. Однак, усупереч ухвалі ОСОБА_2 вищевказані квартири продані ОСОБА_3 23.07.2025. У зв`язку із вищезазначеним, позивач подав позов про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартир, що укладені на підставі застереження вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що під час здійснення провадження по справі майно, щодо якого розглядається вищезазначена справа, може бути продано.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Під час вивчення матеріалів заяви, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Cпівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При цьому, згідно з ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання договорів купівлі-продажу квартир - недійсним, а саме:

- квартири номер АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

- квартири номер АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

Станом на теперішній час ухвала Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2025 у справі № 757/8395/25-ц про накладення арешту на майно не оскаржена та не скасована.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч зазначеній ухвалі суду, ОСОБА_2 здійснив відчуження спірних квартир на користь ОСОБА_3 .

Позивачем у заяві про забезпечення позову зазначено, що мали місце протиправні дії третіх осіб, пов`язані зі спробою незаконного проникнення до спірного житлового приміщення та спричиненням легких тілесних ушкоджень особам, які в ньому перебували. За вказаним фактом було викликано працівників поліції, які забезпечили фіксацію обставин події слідчо-оперативною групою. За наведеними обставинами розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0001439, відомості про яке внесено до ЄРДР 08.08.2025.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що між сторонами наявний реальний та невирішений спір щодо прав на спірні квартири, а заявлений позивачем вид забезпечення позову в частині заборони вчинення реєстраційних дій є співмірним із предметом та характером заявлених позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову спрямоване на збереження існуючого стану спірного майна та запобігання ускладненню або унеможливленню виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому суд не досліджує обґрунтованість заявлених позовних вимог по суті, а лише пересвідчується у наявності спору та ризику порушення прав позивача у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Разом із тим, ураховуючи, що ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2025 у справі № 757/8395/25-ц на квартири вже накладено арешт суд не вбачає підстав для його повторного накладення.

Також не підлягає задоволенню заява в частині заборони відповідачу ОСОБА_2 та його представникам користуватись квартирами, оскільки така вимога не є співмірною із заявленими позовними вимоги.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до положень ст. 154 ЦПК України суд не вбачає, оскільки, на думку суду, будь-які реальні збитки відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, як тимчасовим заходом, наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву - задовольнити частково.

У порядку забезпечення позову у справі № 757/32963/25-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартир, що укладені на підставі застереження вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, заборонити будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії (державна реєстрація права власності, державна реєстрація припинення права власності, державна реєстрація поділу, виділу та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єктів нерухомого майна, а саме:

- квартири номер АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

- квартири номер АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82.

Дані про позивача (стягувач):

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Дані про відповідача (боржник):

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна ГУРТОВА