Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6498/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.01.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Надопта А.А., за участю секретаря Стрижак О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на частку майна,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 26 кві тня 1980 року і до 20.07.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі в сторін народились двоє дітей , які є вже повнолітніми.

За час перебування в шлюбі сторони побудували спільно будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпочали будівництво в 1982 році.

23.03.2005 року Широківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 року на ОСОБА_2 .

Відповідач створює перепони у коритуванні будинком. Користуючись тим, що на нього виданий правовстановллючий документ на будинок, ОСОБА_2 зняв з реєстрації позивачку та членів своєї родини, відповідач переслідує мету виселити її з будинку, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, однак її представник ОСОБА_3 , подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка та відповідне Оголошення на ВЕБ-сайті Виноградівського районного суду, причини неявки суду не повідомив, а відтак, враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивачки, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Додатково, ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання.

Правом подання заперечення проти позову та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідач не скористався, такі заперечення не подав.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу Україниви значено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбаченістаттею 16 ЦК України.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогокодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Судом встановлено, що з 26 кві тня 1980 року і до 20.07.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі в сторін народились двоє дітей , які є вже повнолітніми.

За час перебування в шлюбі сторони побудували спільно будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпочали будівництво в 1982 році. На підставі наказу дирекції радгосп-заводу " Виноградівський" №21 від 01.04.1982 року та рішення виконкому Виноградівської районної Ради народних депутатів від 22.04.1982року № 99 відповідачу виділена земельна ділянка площею. 700 кв.м. для будівництва житлового будинку. На підставі цих документів відділом архітектури виготовлений будівельний паспорт.

23.03.2005 року Широківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 року на ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Широківської сільської ради від 20.01.2005 року за № 14. Житловий будинок з надвірними спорудами зареєстрований 23.03.2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім того, даний об"єкт зареєстровано 21.06.2024 року у новому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією сформованою мною за допомогою додатку " Реєстр нерухомості".

Житловий будинок має загальну корисну площу 102.5 кв.м., в тому числі житлову 54.7 кв.м. Будинок складається з 3-х жилих кімнат площами 9.1, 23.8, 21.8 кв.м., 2-х коридорів площами 5.4, 6.8 кв.м., 2-х комор площами пл. 5.3 , 10.1 кв.м., кухні пл. 20.2 кв.м.

Крім житлового будинку під літ. А на земельній ділянці знаходяться надвірні споруди: гараж під літ. Б, сарай під літ. В, корівник під літ. Г, вбиральня під літ. Д, літня кухня під літ. Е , ворота №1 , огорожа №2 .

Інвентаризаційна вартість будинку станом на серпень 2024 року становить суму 292 203 / двісті дев"яносто дві тисячі двісті три/ грн.

Відповідач створює перепони у коритуванні будинком. Користуючись тим, що на нього виданий правовстановллючий документ на будинок, ОСОБА_2 зняв з реєстрації позивачку та членів своєї родини, відповідач переслідує мету виселити її з будинку, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду.

Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірної квартири, та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт, на режим спільної часткової власності.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 280, 282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами загальною корисною площею 102.5 кв.м., в тому числі житловою 54.7 кв.м, який розташований на АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами загальною корисною площею 102.5 кв.м., в тому числі житловою 54.7 кв.м, який розташований на АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта