У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд судового наказу від 02 січня 2025 року в цивільній справі № 760/28120/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4

02 січня 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 листопада 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03 липня 2025 року ОСОБА_4 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового наказу від 02 січня 2025 року в цивільній справі № 760/28120/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що вона з 07 липня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року. Від шлюбу вони мають спільну дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що ще до розірвання шлюбу, 26 грудня 2023 року, між нею та її чоловіком було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 8-769.

Пунктом 1.3 зазначеного договору було встановлено, що місце проживання дитини визначається з батьком. Крім того, пунктом 3.1.1 договору було визначено, що батько зобов`язується повністю матеріально забезпечувати дитину.

Таким чином, вищевказаним договором аліментного обов`язку для ОСОБА_4 не передбачено, натомість, ОСОБА_2 за власною волею і бажанням взяв на себе обов`язок самостійного утримання малолітньої дочки.

Разом з тим, попри умови укладеного договору, у жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на дочку.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року було відмовлено у видачі судового наказу на підставі пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України, оскільки між батьками був укладений нотаріально посвідчений договір, яким було визначено, що батько зобов`язується повністю матеріально забезпечувати дитину, тобто із поданої заяви не вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу.

Відтак, питання щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу вже було вирішено судом та встановлено відсутність підстав для його видачі.

Водночас, ОСОБА_2 у грудні 2024 року звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із повністю аналогічною заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 на його користь аліментів на утримання ОСОБА_5 .

На підставі чого, 02 січня 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ.

Проте, ОСОБА_2 не повідомив Солом`янський районний суд міста Києва про те, що він вже звертався із аналогічною заявою з тих самих підстав і з тими самими вимогами до іншого суду. Також, до поданої до Солом`янського районного суду міста Києва заяви не долучив копію договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, розуміючи, що знову отримає відмову у видачі судового наказу на підставі пункту 8 частини першої статті 161 ЦПК України.

Таким чином, вищевикладені обставини існували на момент розгляду заяви про видачу судового наказу, однак не були відомі і не могли бути відомі суду через недобросовісну поведінку заявника, грубі і чисельні зловживання ним процесуальними правами та приховування від суду інформації.

Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що наведені обставини є нововиявленими, тому звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила скасувати судовий наказ від 02 січня 2025 року та відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року за вказаною заявою відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03 вересня 2025 року представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Кухаренко О. В. до суду подано заперечення на заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в яких остання заперечує проти задоволення заяви, посилаючись на те, що стягувач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з ним та перебувати на його утриманні, що не заперечується боржником. Також, на підтвердження факту перебування дитини на його утриманні ОСОБА_2 надав суду акт та довідку про фактичне проживання від 29 серпня 2024 року, видану ТОВ «Комфортний сервіс».

З огляду на викладене, ОСОБА_2 у силу приписів чинного законодавства мав безумовне право звернутися до суду із зазначеною заявою, а у суду були всі законні підстави для видачі судового наказу.

Крім того, жодного судового рішення на території України та за її межами не існує, яке зобов`язувало б боржника сплачувати аліменти, окрім судового наказу Солом`янського районного суду міста Киві від 02 січня 2025 року.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 179 СК України аліменти одержані на дитину, є власністю дитини.

Таким чином, відмова від отримання аліментних платежів не допускається, оскільки це право дитини на отримання аліментів, а не батьків.

Зокрема, судовий наказ про стягнення аліментів видається в інтересах дитини, а не матері чи батька. Жодна домовленість про «відмову» від аліментів, навіть нотаріально посвідчена, не має юридичної сили, якщо порушує права дитини. Мати не має права самостійно «скасувати» аліменти, якщо це суперечить інтересам дитини.

Отже, укладений між матір`ю та батьком договір, в якому передбачена відмова від аліментів, не може вважатися підставою для скасування судового наказу, оскільки такі домовленості суперечать чинному законодавству та порушують права дитини на належне утримання.

Також, є підстави вважати, що така «відмова» була укладена не в інтересах дитини, а з метою ухилення від виконання обов`язків одного з батьків.

Враховуючи вищевикладене, заява боржника є необґрунтованою та такою, що порушує права неповнолітньої дитини, тому представник просила відмовити у задоволенні заяви.

Представник заявника у судовому засіданні підтримала заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами з підстав, викладених у ній. Просила заяву задовольнити.

Стягувач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Просили відмовити у задоволенні заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи № 760/28120/24, заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та додані до неї матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 02 січня 2025 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 листопада 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Видаючи судовий наказ про стягнення аліментів, суд виходив з наданих заявником ОСОБА_2 документів, зокрема, що останній є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, на підтвердження чого стягувачем було надано акт та довідку про фактичне проживання, видані 29 серпня 2024 року ТОВ «Комфортний сервіс».

Крім того, заявник (боржник) не заперечує того, що дочка проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Тобто за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 263/2998/19.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

ОСОБА_4 , звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, вказувала на те, що на момент видачі судового наказу існували обставини, які не були встановлені судом, а саме, що між батьками був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26 грудня 2023 року, яким було визначено, що батько зобов`язується повністю матеріально забезпечувати дитину. Крім того, стягувачем вже подавалась аналогічна заява про видачу судового наказу до Святошинського районного суду міста Києва та ухвалою суду від 01 листопада 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено на підставі пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України.

На підтвердження зазначених обставин заявником було надано суду копію договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26 грудня 2023 року, який був посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 8-769.

Згідно з пунктом 1.3 зазначеного договору місце проживання дитини визначається за фактичним місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 .

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору встановлено, що батько зобов`язується повністю матеріально забезпечувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні дитини, забезпечувати дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю.

У свою чергу, мати зобов`язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком (підпункт 3.3.1 пункту 3.1 договору).

Також, заявником було надано копію ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року (справа № 759/22962/24), якою було відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на підставі пункту 8 частини першої статті 165 ЦПК України (із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу).

Мотивуючи зазначену ухвалу, судом було зазначено про те, що до заяви було додано договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26 грудня 2023 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори, у якому зазначено, що батько зобов`язується повністю матеріально забезпечувати дитину.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених положень цивільного процесуального законодавства, ОСОБА_2 мав право повторно звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, тому посилання боржника на те, що судом вже було розглянуто заяву про видачу судового наказу з тих самих підстав та встановлено відсутність правових підстав для його видачі, у зв`язку з чим стягувач не мав права звертатися повторно до суду із аналогічною заявою є безпідставними та суперечать чинному законодавству.

При цьому, ОСОБА_4 була обізнана про укладення договору між батьками станом на подачу заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а також про наявність ухвали Святошинського районного суду мітса Києва, тому в даному випадку ці обставини вже не є нововиявленими, оскільки в розумінні пункту 1 частини другої статті 432 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Крім того, відповідно до частини першої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічна норма міститься в статті 180 СК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Укладений договір від 26 грудня 2023 року стосувався визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків та порядку її утримання, однак даним договором не було визначено розмір та строки виплати аліментів.

Таким чином, між батьками не було досягнуто у встановленому законом порядку домовленості щодо визначення розміру аліментів.

Крім того, враховуючи, що аліменти є власністю дитини, положення договору про те, що матеріально утримувати дитину зобов`язаний лише батько порушують права дитини на її утримання обома батьками, що гарантоване чинним сімейним законодавством.

Таким чином, судом не можуть братися до уваги положення договору, що порушують права дитини, а ЦПК України передбачено видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі частини доходу боржника, тому наявність вказаного договору не впливає на чинність судового наказу.

Відтак, вказані в заяві обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про скасування судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених статтею 165 ЦПК України.

Зважаючи на вищезазначені положення законодавства, доводи заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд вважає, що заявником не приведено нововиявлених обставин, які б давали безумовні підстави скасувати судове рішення, а вимоги заявника, на які вона посилається, як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні статті 423 ЦПК України.

Наведені заявником обставини не звільняють її від обов`язку як матері утримувати дитину, розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити, а вищевказаний судовий наказ залишити у силі, що не позбавляє її права звернутися у порядку позовного провадження.

Згідно з частиною сьомою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 179, 180, 181, 189 СК України, статтями 2, 160, 161, 165, 167, 170, 423, 424, 425, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд судового наказу від 02 січня 2025 року в цивільній справі № 760/28120/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л. М. Ішуніна