Справа №755/5502/25 Провадження №2/549/391/25
УХВАЛА

26 грудня 2025 року Чорнухинський районний суд Полтавської області у складі судді Крєпкого С.І., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Константинова Олексія Геннадійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

установив:

08 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою, в якій просив:

1. Зобов`язати ОСОБА_2 , не чинити перешкоди у спілкуванні та

вихованні дитини.

2. Встановити графік відео зв`язку:

2.1. Вівторок і четвер (19:0019:30) та субота і неділя (11:4013:00) за київським

часом, через зручний для дитини месенджер (WhatsApp, Viber, Zoom тощо), що є

оптимальним для забезпечення регулярного та змістовного спілкування з дитиною її

віку.

2.2. За бажанням дитини надавати додатковий час для відео дзвінка тривалістю 10 хв

перед сном.

2.3. У разі неможливості зв`язку у визначений час із поважних причин завчасно

домовлятися про інший день і годину того ж тижня.

3. Встановити наступний порядок особистих зустрічей з дитиною:

3.1. Двічі на рік під час шкільних канікул (літніх та зимових) тривалістю по 7 днів

кожна на території України або за взаємною згодою сторін, на території Польщі.

3.2. Надати право перебувати з дитиною:

3.2.1. у святкові дні (Різдво, Великдень) по 3 дні;

3.2.2. у день народження дитини та батька по 2 дні.

3.3. Зобов`язати ОСОБА_2 завчасно (не пізніше ніж за 20 днів)

узгоджувати з позивачем дати та місце проведення зустрічей.

3.4. Встановити, що у разі, якщо ОСОБА_2 протягом 5 робочих днів

після отримання його письмової пропозиції не надасть обґрунтованої відповіді або

відмови, вважатиметься, що вона погодилася із запропонованими умовами.

3.5. Зобов`язати ОСОБА_2 оформляти всі необхідні документи для

здійснення зустрічей, включаючи:

3.5.1. нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон (у разі зустрічей в Україні);

3.5.2. заповнення необхідних анкет та заяв;

3.5.3. надання копій документів дитини (закордонного паспорта, ID-картки тощо).

3.6. Надати йому право звернутися до суду для забезпечення виконання цього пункту рішення у разі ухилення ОСОБА_2 від його виконання.

4. Заборонити ОСОБА_2 безпідставне блокування чи обмеження

його спілкування з дитиною через месенджери, відео зв`язок або телефон.

5. Зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти його про важливі події у

житті дитини (початок школи, захворювання, досягнення тощо) та надавати

інформацію щодо:

5.1. місця фактичного проживання доньки, умов проживання;

5.2. кола осіб, які мають постійний доступ до дитини;

5.3. закладу освіти, який відвідує дитина;

5.4. наявності соціальних виплат у Польщі, які вона отримує на дитину.

6. Визначити, що дане рішення суду підлягає виконанню на території Республіки

Польща згідно з:

6.1. Гаазькою конвенцією про цивільно правові аспекти міжнародного викрадення

дітей 1980 року.

6.2. Регламентом (ЄС) № 2201/2003 та надати йому право звертатися до компетентних органів Польщі для забезпечення виконання цього рішення.

7. Вирішити питання про розподіл судових витрат на розсуд суду.

В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що відповідач чинить активні перешкоди позивачу в особистій участі у вихованні їх дитини ОСОБА_3 , спілкуванні з донькою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 15 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

15 травня 2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Чорнухинського районного суду Полтавської області.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк 7 днів для усунення недоліків.

27 червня 2025 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 27 червня 2025 року скасовано, матеріали цивільної справи №755/5502/25 направлено до Чорнухинського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

22 грудня 2025 року представник відповідача адвокат Ступнік С.В. звернувся до Чорнухинського районного суду Полтавської області із заявою про відвід головуючого судді.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року зазначену заяву задоволено, цивільну справу №755/5502/25 передано до канцелярії Чорнухинського районного суду Полтавської області для визначення іншого складу суду у порядку ст.33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа 25.12.2025 передана судді Крєпкомуо С.І..

22 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Константинов О.Г. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (а.с.237-239), яка обґрунтована тим, що дитина сторін ОСОБА_3 є малолітньою, проживає разом із відповідачем за межами України, у зв`язку з чим відео зв`язок є єдиним реальним і безпечним способом підтримання стабільного контакту між позивачем, як батьком та малолітньою дитиною на час розгляду справи.

Подальше зволікання з визначенням навіть тимчасового порядку спілкування створює реальний ризик втрати емоційного та психологічного зв`язку між позивачем як батьком малолітньої дитини; негативно впливає на психологічний стан малолітньої дитини, для якої регулярне спілкування з обома батьками є критично важливим; може призвести до ситуації, коли майбутнє рішення суду по суті втратить практичну ефективність, оскільки тривалий період повної або часткової відсутності контакту не може бути компенсований постфактум.

Особливу занепокоєність викликає інформація, викладена в офіційному листі Державної служби України у справах дітей №6264/07-12/Т-832 від 10.12.2025, якою зафіксовано наявність обґрунтованих ризиків для фізичного та психологічного благополуччя малолітньої дитини за місцем її перебування за кордоном.

У зазначеному документі державним органом вказано на необхідність перевірки умов перебування малолітньої дитини та забезпечення її безпеки, у зв`язку з чим відповідні матеріали були передані до Національної соціальної сервісної служби України та Консульської установи України в м.Гданську для здійснення міжнародної взаємодії.

За відсутності особистого спілкування з дитиною, єдиним доступним та безпечним способом для батька оцінювати фізичний стан, емоційний стан та загальне самопочуття малолітньої дитини є регулярний відео зв`язок, що набуває особливої ваги в умовах, коли компетентні органи України вже ініціювали міжнародні заходи реагування з метою перевірки безпеки дитини.

Оскільки відповідач систематично порушує права позивача на спілкування зі спільною малолітньою дитиною, вжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку є єдиним ефективним способом запобігання порушення прав позивача на спілкування з малолітньою дитиною та прийняття участі у її вихованні, а також запобігання шкоді правам та інтересам спільної малолітньої дитини до ухвалення рішення суду по суті.

З огляду на викладене просив:

1)встановити графік спілкування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двічі на тиждень тривалістю до 30-40 хвилин, а саме: середа з 19 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин та неділя з 10 годин 00 хвилин до 11 годин 00 хвилин за Київським часом, шляхом здійснення відео зв`язку з використанням засобів електронної комунікації за допомогою месенджерів WhatsApp, Viber, Telegram або інших доступних засобів;

2) зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , забезпечити наявність справного пристрою та доступу до мережі Інтернет, а також не перешкоджати процесу спілкування між малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ступнік С.В. звернувся до суду із запереченням проти заяви про забезпечення позову (а.с.244-245), яке обгрунтовано тим, що матеріали справи містять цілу низку звернень ОСОБА_1 , зокрема до відповідних інституцій Республіки Польщі.

Компетентні представники яких за останній час спілкувались з дитиною і жодних слідів будь-якого насильства, в тому числі психологічного чи сексуального, не встановили.

Навпаки, саме заяви ОСОБА_1 зумовлюють травматичний психологічний вплив на шестирічну дитину, яка мусить регулярно спілкуватися з поліцією, прокуратурою, лікарями, дитячими психологами, представниками органів опіки.

При цьому, попри фаховість відповідних спеціалістів, таке навантаження на дитину, враховуючи специфіку «підозр» заявника, створює для малолітньої особи системну стресову ситуацію з непередбачуваними наслідками, особливо і тому, що питання стосується вимушених лікарських маніпуляцій (обстежень) щодо інтимних зон дитини.

Відповідні заяви продукуються ОСОБА_1 саме після спілкування з донькою. Будь-яке її висловлювання, усвідомлене, випадкове чи виражене спонтанно у відповідь на неоднозначні питання батька, зміст яких недоступний для сприйняття дитини такого віку, витлумачується ОСОБА_1 на власний розсуд та трансформується в листи до відповідних органів.

Крім того, представник позивача також згадує лист Державної служби України у справах дітей №6264/07-12/Т-832 від 10.12.2025 та надає власне його тлумачення, посилаючись на те, що «зафіксовано наявність обґрунтованих ризиків для фізичного та психологічного благополуччя малолітньої дитини за місцем її перебування за кордоном».

Насправді, цей лист таких висновків не містить. Навпаки, констатується, що якийсь ОСОБА_1 «повідомив про психологічне та, ймовірно, сексуальне насильство над його донькою ОСОБА_4 з боку співмешканця матері».

За таких умов, питання спілкування дитини з батьком може бути вирішено в рамках розгляду справи по суті, з повним дослідженням всіх доказів у справі, повний масив яких буде надано обома сторонами в рамках підготовчого засідання.

Таким чином, не може бути встановлено заходи забезпечення позову, по-перше з огляду на викладене вище, по-друге, заявником не надано належних доказів звернення до компетентних органів опіки за вирішенням питання про встановлення режиму/способу спілкування батька та дитини та відповідного їх реагування/пропозицій.

Крім того, заявником не надано доказів, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні.

Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, одним із яких може бути накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Згідно з ч.3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Застосовані заходи забезпечення позову повинні не перевищувати обсягу пред`явлених позивачем позовних вимог, тобто повинні бути співмірними (ч.3 ст.150 ЦПК України).

При оцінці зазначеної співмірності, слід врахувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленим вимогам, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та інтересів інших осіб чи учасників процесу (Ухвала Верховного Суду від 22 травня 2019 року, справа №309/3276/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, як передбачено ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом співпадають з вимогами, заявленими у позовній заяві.

Зі змісту заяви представника позивача адвоката Константинова О.Г. вбачається, що вимоги про забезпечення позову фактично тотожна вимогам самого позову.

У позовній заяві ОСОБА_1 , зокрема, просить встановити графік відео зв`язку: вівторок і четвер (19:0019:30) та субота і неділя (11:4013:00) за київським часом через зручний для дитини месенджер (WhatsApp, Viber, Zoom тощо).

Встановлення графіку спілкування є предметом спору і вирішується судом під час розгляду справи по суті, який закінчується ухваленням рішення суду, а не у формі забезпечувального заходу.

Задоволення заяви на цій стадії призведе до фактичного вирішення спору по суті в частині позовних вимог до ухвалення остаточного рішення, що прямо заборонено нормами ЦПК України.

З огляду на викладене підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Константинова Олексія Геннадійовича про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Дата складення повного тексту ухвали 30.12.2025.

Суддя С.І.Крєпкий