справа № 631/562/25
провадження № 2/631/617/25
У Х В А Л А

п р о з а т в е р д ж е н н я м и р о в о ї у г о д и

т а з а к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

31 грудня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Мащенко С. В.

за участю:

секретаря судового засідання Тиндика А. О.

розглянувши усно у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду цивільну справу за позовом СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАН» до ОСОБА_1 «Про стягнення безпідставно збережених грошових коштів»,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду знаходиться позов СТОВ «ЛАН» до ОСОБА_1 «Про стягнення безпідставно збережених грошових коштів», в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь СТОВ «ЛАН»276625,31 гривень безпідставно збережених грошових коштів.

На обґрунтування позову СТОВ «ЛАН» зазначила, що СТОВ «Лан» є користувачем земельної ділянки на територій Ординської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (нині на території Новодолазької селищної ради), загальною площею 25,2699 гектарів, у тому числі під водою 17,2265 гектарів, прибережна захисна смуга 7,4130 гектарів, під гідротехнічними спорудами 0,6304 гектарів, на підставі договору оренди землі від 02 липня 2007 року, зареєстрованого в Нововодолазькому районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № 83 від 20 липня 2007 року, укладеного між Ординською сільською радою та ПОСП «Союз», правонаступником якого є СТОВ «ЛАН». 02 січня 2016 року між СТОВ «Лан» (орендар) та ОСОБА_1 (суборендар) було укладено договір суборенди землі, відповідно до умов якого орендар надав, а суборендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку на строк 10 років. Згідно з пунктом 6 договору суборенди, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 31 грудня 2016 року, суборендна плата вноситься суборендарем у формі та розмірі: в грошовому виразі в розмірі 77591,60 гривень на рік. Відповідно до пункту 7 договору суборенди суборендна плата вноситься суборендарем на рахунок орендаря на підставі актів виконаних робіт щоквартально (протягом 25 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, рівними частками на відповідний рахунок орендаря. Проте, договір не було зареєстровано відповідно до приписів статті 8 Закону України «Про оренду землі». Протягом 2016 2021 відповідач сплачував плату за користування земельною ділянкою, натомість з 2022 року платежі стали нерегулярними та були перераховані не в повному обсязі, в результаті позивачем було недоотримано грошові кошти в загальному розмірі 276625,31 гривень за користування відповідачем земельною ділянкою. Натомість, користування земельною ділянкою відповідачем продовжується і по сьогодні (а. с. 1 4).

Зазначена заява зареєстрована за вхідним № 3054/25-вх, із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/562/25 (провадження № 2/631/617/25) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 1, 75).

На виконання вимог частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповіді на які отримав лише 05.09.2025 року за вхідними № 5326/25-вх та № ЕП-1126/25-вх (а. с. 77, 78, 79, 80).

Ухвалою, постановленою 08.09.2025 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі судді Мащенко С. В., позовну заву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі (а. с. 81 85).

24 листопада 2025 року до суду надійшла заява позивача СТОВ «ЛАН», зареєстрована за вхідним № 7342/25-вх, в якій зазначено, що між СТОВ «ЛАН» та ОСОБА_1 досягнуто домовленості про врегулюання спору у справі № 631/562/25, укладено та підписано Мирову угоду, яку просили затвердити (а. с. 138 - 139, 140).

Зі змісту наданої суду Мирової угоди, укладеної між позивачем СТОВ «ЛАН» та відповідачем ОСОБА_1 24.11.2025 року, що надійшла до суду за вхідним № 7342/25-вх від 24.11.2025 року, убачається, що:

1. Відповідач визнає, що без достатньої правової підстави зберіг у себе грошові кошти у розмірі 276625,31 гривень (далі - грошові кошти), які мав сплатити за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :10:000:002 (далі - земельна ділянка) за період 2021 - 2024 року.

2. Відповідач визнає, що він зобов`язаний повернути грошові кошти визначені пунктом першим цієї Угоди Позивачу, тому, з метою мирного врегулювання спору Сторони домовилися, що Відповідач поверне Позивачу грошові кошти у порядку та на умовах визначених цією угодою.

3. Сторони враховують, що Відповідач на момент підписання цієї Мирової угоди частково повернув грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень (ста тисяч гривень 00 копійок) Позивачу.

4. Сторони домовились, що частина грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень (сто тисяч гривень 00 копійок) буде повернута Відповідачем до 01 травня 2026 року, шляхом здійснення грошових переказів на розрахунковий рахунок Позивача.

5. Решта грошових коштів, у розмірі 76625,31 гривень (сімдесят шість тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 31 копійка) сплачується Відповідачем до 30 листопада 2026 року, шляхом здійснення грошових переказів на розрахунковий рахунок Позивача.

6. У разі невиконання та/або порушення умов цієї Мирової угоди, у тому числі порушення строків повернення грошових коштів, або будь-якого іншого платежу, у Позивача виникає право вимагати повернення безпідставно збережених грошових коштів у повному обсязі, шляхом звернення до виконавчої служби або приватного виконавця, з метою примусового виконання цієї Мирової угоди.

7. Сторони засвідчують, що укладають Мирову угоду добровільно, без тиску, у розумінні її змісту та правових наслідків, а всі викладені умови Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті Мирової угоди. Умови Мирової угоди Сторонам зрозумілі.

8. Сторони Мирової угоди заявляють, що умови Мирової угоди не суперечать закону, а також, що ні в процесі її укладення, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права, свободи чи інтереси інших осіб, в тому числі й держави.

9. Мирова угода є обов`язковою для Сторін, набирає чинності з дати її затвердження судом у порядку. встановленому чинним законодавством України, діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, передбачених цією Мировою угодою, а її затвердження Нововодолазьким районним судом Харківської області є підставою для закриття провадження у справі № 631/562/25.

10. Ухвала Нововодолазького районного суду Харківської області про затвердження цієї Мирової угоди є виконавчим документом згідно Закону України «Про виконавче провадження».

11. Якщо в процесі виконання Мирової угоди відбудуться події що призведуть до зміни, припинення, однієї з Сторін або всіх Сторін, то Мирова угода зберігає силу для правонаступника такої Сторони.

12. Мирова угода укладена та підписана Сторонами у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, для кожної зі Сторін та для суду (а. с. 140).

Керівник СТОВ «ЛАН» Байрачний С. Ф. в порядку самопредставництва позивача згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, проте в електронній формі за допомогою та з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи звернувся до суду із клопотанням, зареєстрованим за вхідним № 8426/25-вх від 26.12.2025 року, з проханням справу розглянути за їх відсутності, затвердивши Мирову угоду, укладену між сторонами у справі (а. с. 148, 151,152, 153).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через свого представника за ордером адвоката Мезіна В. В (а. с. 148, 149 - 150).

Представник відповідача ОСОБА_1 Мезін В. В., що діє за ордером (серії АХ № 1294504), виданим 07.10.2025 року на підставі договору про надання правової допомоги № 47/25 від 06.10.2025 року, що укладений між ним та ОСОБА_1 , і свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю (серії ДН № 5686), виданого Радою адвокатів Донецької області 24.12.2019 року на підставі рішення ради № 17 від 27.11.2019 року, у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, проте надав заяву, зареєстровану під вхідним № 8451/25-вх від 29.12.2025 року, в якій просив затвердити Мирову угоду, а питання вирішити без участі у судовому засіданні сторони відповідача (а. с. 148, 96, 97 100, 101, 155).

Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, зі змісту частини 1 статті 223 цього ж кодексу вбачається, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно з приписами частини 3 статті 211 зазначеного вище цивільного процесуального кодифікованого закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у всіх учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, зокрема, при вирішенні питання щодо затвердження укладеної між ними Мирової угоди, покладаючись на їх заяви щодо розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе вирішити питання за їх відсутності.

Відтак, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення задля вирішення питання щодо затвердження укладеної в межах справи мирової угоди або відмови у її затвердженні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що укладену сторонами мирову угоду слід затвердити з огляду на таке.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду.

Згідно з частиною 2 статті 258 Цивільного процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Частиною 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 цього ж кодексу учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті 48 цього кодексу є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

Частинами 1 3 статті 207 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Проте, згідно із приписом пункту 1 частини 5 наведеної вище статті, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Чинним законодавством України передбачена можливість повернення безпідставно набутого або збереженого майна.

Зазначаючи про це, суд усвідомлює, що чинним законодавством України під майном розуміється узагальнене поняття, яким позначається уся сукупність матеріальних благ та обтяжень, які можуть бути об`єктом цивільних правовідносин.

Відтак, виходячи з приписів статей 190 193 цивільного кодифікованого закону України грошові кошти вважаються майном.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Одночасно з цим, як роз`яснює частини 2 і 3 цієї ж статті, положення глави 83 цивільного кодифікованого акту України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події і застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Звідси вбачається практично важливий висновок про те, що у тих випадках, коли безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, у нашому випадку відповідача у справі, то провинна останнього правового значення не має.

Змістом зобов`язань, що виникають внаслідок безпідставного набуття за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав, є право потерпілої особи (кредитора) вимагати від набувача майна (боржника) повернення безпідставно набутого або збереженого майна і відповідний обов`язок боржника виконати цю вимогу й повернути безпідставно набуте майно.

Зважаючи на наведене, недобросовісність може проявлятися і у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, визначених чинним законодавством, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

Тому в силу положень частини 1 стаття 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Разом з тим, положенням пункту 1 частини 1 стаття 1215 цього ж кодифікованого акта визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відтак, сторони у справі дійшли згоди щодо повернення безпідставно збереженого майна за обоюдною домовленістю, яку виклали письмово у виді Мирової угоди.

Дійсно, чинне цивільне процесуальне законодавство у частині 7 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України наділяє сторони у справі правом укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Приписами статті 207 цивільного процесуального кодифікованого закону України обумовлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Отже, на підставі пункту 5 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» відповідно до яких, у разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Імперативним приписом частини 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

При цьому, як роз`яснює частини 2 вказаної статті зазначені процесуальні дії слід вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Одночасно із цим, змістом статті 208 цивільного процесуального кодифікованого акту України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

При цьому, за загальним правилом, визначеним частиною 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, перевіривши, що сторони та їх представники мають відповідні повноваження на вчинення вказаної процесуальної дії, яка розв`язується судом, тобто на укладення відповідної мирової угоди, упевнившись у тому, що учасникам справи роз`яснені, відомі та зрозумілі наслідки прийняття такого судового рішення, з`ясувавши, що метою укладення між сторонами вказаної мирової угоди є врегулювання спору на підставі взаємних поступок, встановивши, що вона стосується лише прав та обов`язків сторін й обставин, які б перешкоджали її затвердженню судом не виявлено, суд вважає за можливе прийняти складену сторонами спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди у зв`язку із наявністю для цього процесуальних та законних підстав.

Також, приймаючи спільну заяву сторін та переконавшись у тому, що вони добровільно дійшли згоди про укладення цієї мирової угоди, її умови за своїм змістом та суттю не є невиконуваними, не суперечать закону і не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб, суд вважає за можливе та необхідне укладену між сторонами у справі 24.11.2025 року мирову угоду затвердити як таку, що не суперечить чинному законодавству і укладається в інтересах сторін, закривши у зв`язку із цим провадження у справі з єдиним унікальним № 631/562/25 (провадження № 2/631/617/25) за позовом СТОВ «ЛАН» до ОСОБА_1 «Про стягнення безпідставно збережених грошових коштів».

Постановляючи ухвалу суд зауважує, що сторони, звертаючись до суду із спільною заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, не вимагають компенсації (відшкодування) понесених ними і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтею 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтями 190, 316, 328, 368, 372 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» у (заява № 72269/01); статтями 60, 61, 63, 69 і70 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями); пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також статтями 1 5, 7, 13, 18, 42, 43, 48, 49, 58, 62, 76 80, 89, 128 131, 200, 207, 208, 211, 214, 223, 255, 256, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259 261, частинами 5 та 11 статті 272, частиною 2 статті 352, пунктом 15 частини 1 статті 353 і частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Затвердити мирову угоду від 24.11.2025 року, укладену між СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАН» та ОСОБА_1 в рамках цивільної справи за позовом СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАН» до ОСОБА_1 «Про стягнення безпідставно збережених грошових коштів», за умами якої:

1. Відповідач визнає, що без достатньої правової підстави зберіг у себе грошові кошти у розмірі 276625,31 гривень (далі - грошові кошти), які мав сплатити за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :10:000:002 (далі - земельна ділянка) за період 2021 - 2024 року.

2. Відповідач визнає, що він зобов`язаний повернути грошові кошти визначені пунктом першим цієї Угоди Позивачу, тому, з метою мирного врегулювання спору Сторони домовилися, що Відповідач поверне Позивачу грошові кошти у порядку та на умовах визначених цією угодою.

3. Сторони враховують, що Відповідач на момент підписання цієї Мирової угоди частково повернув грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень (ста тисяч гривень 00 копійок) Позивачу.

4. Сторони домовились, що частина грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень (сто тисяч гривень 00 копійок) буде повернута Відповідачем до 01 травня 2026 року, шляхом здійснення грошових переказів на розрахунковий рахунок Позивача.

5. Решта грошових коштів, у розмірі 76625,31 гривень (сімдесят шість тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 31 копійка) сплачується Відповідачем до 30 листопада 2026 року, шляхом здійснення грошових переказів на розрахунковий рахунок Позивача.

6. У разі невиконання та/або порушення умов цієї Мирової угоди, у тому числі порушення строків повернення грошових коштів, або будь-якого іншого платежу, у Позивача виникає право вимагати повернення безпідставно збережених грошових коштів у повному обсязі, шляхом звернення до виконавчої служби або приватного виконавця, з метою примусового виконання цієї Мирової угоди.

7. Сторони засвідчують, що укладають Мирову угоду добровільно, без тиску, у розумінні її змісту та правових наслідків, а всі викладені умови Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті Мирової угоди. Умови Мирової угоди Сторонам зрозумілі.

8. Сторони Мирової угоди заявляють, що умови Мирової угоди не суперечать закону, а також, що ні в процесі її укладення, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права, свободи чи інтереси інших осіб, в тому числі й держави.

9. Мирова угода є обов`язковою для Сторін, набирає чинності з дати її затвердження судом у порядку. встановленому чинним законодавством України, діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, передбачених цією Мировою угодою, а її затвердження Нововодолазьким районним судом Харківської області є підставою для закриття провадження у справі № 631/562/25.

10. Ухвала Нововодолазького районного суду Харківської області про затвердження цієї Мирової угоди є виконавчим документом згідно Закону України «Про виконавче провадження».

11. Якщо в процесі виконання Мирової угоди відбудуться події що призведуть до зміни, припинення, однієї з Сторін або всіх Сторін, то Мирова угода зберігає силу для правонаступника такої Сторони.

12. Мирова угода укладена та підписана Сторонами у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, для кожної зі Сторін та для суду.

Мирова угода, досягнута сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, не зменшує обсяг прав дитини сторін та не ставить одного із сторін у надзвичайне невигідне матеріальне становище, укладена з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Закрити провадження у справі з єдиним унікальним № 631/562/25 (провадження № 2/631/617/25) за позовом СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛАН» до ОСОБА_1 «Про стягнення безпідставно збережених грошових коштів».

Роз`яснити позивачу, що у зв`язку із закриттям провадження у цій справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію цієї ухвали негайно надіслати учасникам справи в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвалу постановлено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко