УХВАЛА

30 січня 2025 року

м. Київ

справа № 757/43046/23-ц

провадження № 61-624ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» - Ладановського Андрія Олександровича, на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» про повернення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» (далі - ТОВ «Стар Інвестмент Ван») грошові кошти в сумі 446 762,76 грн шляхом перерахування на банківський рахунок.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року визнано мирову угоду в справі № 757/43046/23-ц про повернення грошових коштів на таких умовах:

сума заборгованості відповідача перед позивачкою складає 370 000,00 грн;

графік погашення вказаної заборгованості:

до 15 квітня 2024 року - 10 000,00 грн;

до 15 квітня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 червня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 липня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 серпня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 вересня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 жовтня 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 листопада 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 листопада 2024 року - 40 000,00 грн;

до 15 січня 2025 року - 40 000,00 грн.

Провадження в справі закрито.

Суд першої інстанції врахувавши, що 09 квітня 2024 року до суду надійшла заява сторін про затвердження мирової угоди, учасники справи в судове засідання не з`явилися, представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та затвердити мирову угоду, вважав наявні підстави для затвердження такої угоди та закриття провадження в справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу місцевого суду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції констатував порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки місцевий суд не вирішив клопотання сторони позивача про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в судовому засіданні 09 квітня 2024 року, яке було подано адвокатом у межах строків, визначених законом.

Також суд апеляційної інстанції врахував, що предметом спору є сума коштів у розмірі 446 762,76 грн, натомість мирова угода стосується суми коштів в розмірі 370 000,00 грн. Серед іншого, текст мирової годи надійшов до суду через систему «Електронний суд», направленої стороною відповідача, при цьому, матеріали справи не містять текст мирової угоди, підписаний сторонами в справі, зокрема й позивачем.

Тобто, суд першої інстанції затвердив мирову угоди з порушенням норм процесуального права щодо обов`язкової умови затвердження такої угоди, а саме укладення її між сторонами шляхом підпису відповідного тексту угоди всіма учасниками справи (уповноваженими особами).

Посилання сторони відповідача, що схвалення може відбуватися у формі мовчазної згоди і у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину, як то прийняття позивачем платежів, які свідчать про часткове виконання умов мирової угоди, Київський апеляційний суд відхилив, оскільки вказане не впливає на оцінку правомірності затвердження мирової угоди, про волевиявлення затвердження якої зі сторони позивача, матеріали справи не містять. Вказана обставина щодо частково перерахування відповідачем коштів, які є предметом спору може бути враховано судом під час вирішення спору по суті.

У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ТОВ «Стар Інвестмент Ван» - Ладановського А. О. на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а ухвалу місцевого суду залити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для затвердження мирової угоди та закриття провадження в справі, скільки до затвердження мирової угоди та після відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти у загальному розмірі 290 000,00 грн, ОСОБА_1 прийняла вказані платежі та не вчиняла спроб щодо повернення цих коштів.

Заявник вважає, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/1163/17, відповідно до яких схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою (частина сьома статті 49 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу..

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 185/8179/22 (провадження № 14-84цс24) зазначила, що мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд. Тому припинення судового процесу та закриття провадження у справі, за змістом частини четвертої статті 207 ЦПК України, є безальтернативним результатом затвердження судом мирової угоди. За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом: 1) сторони справи укладають мирову угоду; 2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це; 3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди; 4) суд перевіряє: чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди; чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок; чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін; якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб; 5) суд постановляє ухвалу, якою: затверджує мирову угоду; вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету; закриває провадження у справі. Затвердження мирової угоди змістовно є сукупністю процесуальних дій і рішень суду та сторін справи, які становлять системну послідовність.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходив з того, що відповідно, зокрема до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановивши, що мирова угода подана до суду першої інстанції стороною відповідача через систему «Електронний суд», водночас матеріали справи не містять текст мирової угоди, підписаний сторонами в справі, тобто позивачкою (уповноваженим представником) та відповідачем, що свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення вказаної мирової угоди, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, відповідно, відсутні були підстави для затвердження такої угоди та закриття провадження в справі.

Верховний Суд звертає увагу на дослівний виклад частини другої статті 207 ЦПК України, відповідно до якого сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто наслідком погодження умов мирової угоди є обов`язкове скріплення такої угоди (письмової) особистими підписами сторін в справі та/або їх уповноважених представників, протилежне свідчить про відсутність відповідного волевиявлення, відповідно, відсутність підпису свідчить про неукладеність мирової угоди.

Київський апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять текст мирової угоди, підписаний сторонами, що також підтверджується фактом оскарження ухвали суду першої інстанції стороною позивача.

Зазначене є порушенням норм процесуального права, зокрема частини другої статті 207 ЦПК України, яка визначає право та порядок укладення мирової угоди, тобто норми прямої дії. Вказане є безумовним наслідком скасування ухвали суду першої інстанції.

Довід касаційної скарги, що до затвердження мирової угоди та після відповідачем перераховано на рахунок позивачки грошові кошти у загальному розмірі 290 000,00 грн, ОСОБА_1 прийняла вказані платежі та не вчиняла спроб щодо повернення цих коштів, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/1163/17, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки вказана обставина є предметом дослідження та встановлення судом під час розгляду справи по суті спору, зокрема щодо обсягу позовних вимог, відповідно, ця обставина не може бути безумовною підставою для укладення мирової угоди в односторонньому порядку.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ТОВ «Стар Інвестмент Ван» - Ладановського А. О. на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» - Ладановського Андрія Олександровича, на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» про повернення грошових коштів.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян