01.01.2025 Суддя Зайцева М. С..
Провадження № 2-з/644/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Зайцева М.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Законний представник малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , вчинення дій щодо розпорядження та відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , та за життя склав заповіт на користь малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадковим майном є частина квартири АДРЕСА_2 , яку померлий успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про право на спадщину не отримував через стан здоров`я. Спірна квартира набута батьками спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які перебували у шлюбі, шляхом вступу до ЖБК «Солідарність 118» в 1968 році, виплати повної вартості квартири, документ про власність не отримували. З 1998 року батьки спадкодавця проживали окремо, шлюб не розривали, батько ОСОБА_6 знявся з реєстрації у спірній квартирі та переїхав на постійне місце проживання в селище Дворічна Харківської області, де придбав будинок АДРЕСА_4 , зареєструвався за вказаною адресою та проживав там до смерті, тобто до 2020 року. Мати спадкодавця ОСОБА_7 залишилась проживати у спірній квартирі, яка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, після смерті останньої відкрилася спадщина на частину вказаної квартири. Спадщину після смерті матері прийняв син ОСОБА_4 , який на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем. В 2018 році ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , яка має бути відповідачем по справі, продовжував проживати в селі Дворічна, помер в 2020 році, заповіт не склав. Заявнику 28.12.2024 року стало відомо, що ОСОБА_3 02.12.2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, включаючи частку, яка належала ОСОБА_5 , що успадкована сином ОСОБА_4 . На думку заявника, вказані обставини свідчать про порушення майнових прав неповнолітнього спадкоємця, виникнення майнового спору, вирішення якого віднесено до компетенції суду. Враховуючи наявність негативних наслідків хакерської атаки на Державні реєстри, можливість оспорювання свідоцтва про право на спадкування, ОСОБА_3 має намір продавати квартиру і таким чином унеможливити відновлення праві неповнолітнього, необхідність часу для підготовки позову, отримання відомостей з державних реєстрів, виникла необхідність звернення до суду з даною заявою.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення майбутнього позову.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Крім того, на підтвердження права власності відповідача на нерухоме майно, заявником не надано жодного доказу належності спірного майна на праві власності відповідачеві станом на день подання заяви про забезпечення позову, а відтак забезпечення позову у спосіб, який просить позивач може порушувати права інших осіб, які не є учасниками справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення майбутнього позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, не надано доказів, які підтверджують право власності відповідача на спірне майно станом на день подання заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя