РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради вона визнана опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідач як батько неповнолітніх не надає допомоги на утримання дітей, ухиляється від виконання даного обов`язку. Вказуючи на відповідні обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини доходів щомісячно, але не менше 100 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач у справі визнаний опікуном на дітьми згідно рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради №№ 1134, 1135, 1136, 1137, 1138 від 16.08.2023 року.

Опіка встановлена на підставі відомостей про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області № 935/194/22 від 06.06.2023 року.

За результатом доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області № 935/194/22 від 06.06.2023 року при вирішені питання позбавлення відповідача батьківських прав судом стягнуто аліменти на користь дітей в розмірі частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно зі ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України).

За змістом ч.1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Положеннями ч.1 ст. 69 ЦК України визначено, що піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

У відповідності до ч.3 ст. 72 СК України опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що опікун як особа, на яку покладено обов`язок зі створення підопічному необхідних побутових умов та забезпечення його доглядом, виконує покладені на нього функції, у тому числі, через використання аліментних грошових надходжень. Право на отримання відповідних виплат з метою їх подальшого цільового використання кореспондується з розумінням статусу опікуна як законного представника малолітнього.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У рішенні Коростишівського районного суду Житомирської області № 935/194/22 від 06.06.2023 року звернуто увагу, що «Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду».

Отже, оскільки рішенням суду вирішено питання про стягнення аліментів на користь дітей, позивач ОСОБА_1 виступає представником таких дітей з наведеними вище переліком прав та обов`язків, підстави для стягнення аліментів в порядку повторного підтвердження відсутні.

При цьому, вбачаючи одночасно намір позивача вирішити питання збільшення розміру аліментів, оскільки у заявлених вимогах позивач просить встановити їх мінімальний розмір на рівні не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає, що відповідно до ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявлена вимога про стягнення аліментів в розмірі не менше 100 % прожитого мінімуму на дитину відповідного віку не підлягає до задоволення у зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження виникнення обставин, що покликають можливість зміни розміру аліментів згідно приписів ст. 192 СК Україин, а також доказів в доведення матеріальної спроможності відповідача забезпечити сплату аліментів у такому розмірі на кожну дитину.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов