Справа № 500/74/19
Провадження № 2/946/873/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ізмаїл цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» (далі ТОВ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування позову вказано, що 23.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Угоду №182028 (далі Угода) та підписано Додатки №1 та №2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди. Дана Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АВТОПЛАН». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов угод, укладених з учасниками в рамках системи «АВТОПЛАН», позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи «АВТОПЛАН». Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи «АВТОПЛАН». Угоду було укладено між сторонами про надання послуг спрямованих на придбання ОСОБА_1 автомобіля Chevrolet Aveo. Закрите акціонерне товариство "АІСЕ Україна" зареєструвало зміни в назві організаційно-правової форми, таким чином починаючи з 24.02.2010р., нова назва товариства - Приватне акціонерне товариство "АІСЕ Україна". Згідно рішення засновників від 17.09.2018 ПрАТ "АІСЕ Україна" припинено у зв`язку з реорганізацією (зміна організаційно правової форми підприємства). Правонаступником ПрАТ "АІСЕ Україна" є ТОВ "АІСЕ Україна. На Асигнаційному акті від 28.09.2011 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля Chevrolet Aveo. 12.06.2008 року ОСОБА_1 отримав у власність та зареєстрував на своє ім`я автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до ст.5 Угоди, ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% Ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 (ста) щомісячних Повних внесків. Протягом березня 2008 серпня 2015 року (включно), хоч із порушенням строків оплати, ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески, а починаючи з вересня 2015 року, повністю припинив оплати. ПрАТ «АІСЕ Україна» неодноразово зверталося листами та телефоном до ОСОБА_1 з метою досудового врегулювання ситуації, що склалась у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за Угодою, проте намагання врегулювати ситуацію шляхом добровільного погашення боргу результатів не дали. Станом на день подання позовної заяви борг залишається не погашеним. На виконання умов Угоди ОСОБА_4 було сплачено 76,3002 % зі 100% в оплату щомісячних Чистих внесків та 84 внесків із 100 внесків в оплату послуг позивача. Розмір боргу ОСОБА_1 перед позивачем за Угодою станом на червень 2016 року (дата закінчення графіку внесків), складає: щомісячних Чистих внесків: 100% - 76,3002% = 23,6998 % від поточної ціни автомобіля, внесків в оплату послуг позивача: 100-84=16 внесків. Відповідно до Додатку №1 до Угоди розмір щомісячного Цілого Чистого внеску становить 1,00% від ціни автомобіля, що діє у відповідному місяці, а розмір щомісячного внеску в оплату послуг становить 0,35% від ціни автомобіля, що діє у відповідному місяці + ПДВ. ОСОБА_1 повинен був сплачувати наступні Цілі Чисті внески відповідно до Поточної ціни автомобіля, вказаного в Додатку №1 до Угоди, а саме: Chevrolet Aveo. Однак, ПрАТ «АІСЕ Україна» було отримано від імпортера автомобілів Chevrolet (ТОВ «Дженерал Авто Груп»), повідомлення від 26.04.2012 року, що виробництво автомобілів «Chevrolet Aveo» у кузові Т-250 модифікацій: В3ММ454, В3ММ554, В5ММ454, В5ММ454, В5ММ554, В4LМ510, В4ММ554, В4XМ54C припинено, а на заміну даної моделі розпочато постачання «Chevrolet Aveo» у кузові Т-300 модифікації: T5MS55J, T5ХК57Q, T5ХКD7Q, T4MS55J, T4ХК57Q, T4ХКD7Q. Сторони при підписанні Угоди, передбачили випадок, коли через якісь причини виробник та/або імпортер та/або дистриб`ютор здійснить заміну або припинить імпортувати модель автомобіля, зазначену у Додатку №1 до Угоди (п.11.1 ст.11 Додатку №2 до Угоди). Згідно прайс-листа постачальника (імпортера) від 01.05.2012 року, найдешевша ціна «Chevrolet Aveo» (AVEO NEW) у кузові Т-300 становила 132 840,00 грн., тоді як згідно цього ж прайс-листа найдешевша ціна на «Chevrolet Aveo» у кузові Т-250 становила 91920,00 грн. В травні 2012 року постачання автомобілів «Chevrolet Aveo» у кузові Т-250 постачальником припинилося. У зв`язку із цим було вирішено автомобіль «Chevrolet Aveo» у кузові Т.250 змінити на автомобіль ЗАЗ VIDA модифікації В4LМ514, який на момент заміни коштував дешевше, ніж замінюваний автомобіль. Різниця вартості автомобіля «Chevrolet Aveo» (91920,00 грн.) та автомобіля ЗАЗ VIDA (90880,00 грн.) не перевищувала 10%. Крім того, ЗАЗ VIDA виробляється в тому ж кузові (Т.250), в якому виробляється автомобіль «Chevrolet Aveo». Таким чином, з червня 2012 року для розрахунку щомісячних внесків використовується поточна ціна автомобіля ЗАЗ VIDA. Станом на червень 2016 року, поточна ціна автомобіля марки ЗАЗ VIDA базової комплектації становила 231000,00 грн. Отже, заборгованість ОСОБА_1 за Угодою станом на червень 2016 року складала: щомісячного Чистого внеску: 54746,54 грн., щомісячні внески в оплату послуг: 9082,72 грн., а всього: 54746,54 грн. + 9082,72 грн. = 63829,26 грн. 13.05.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було укладено договір поруки, за яким вони зобов`язалися відповідати перед кредитором (позивачем) в повному обсязі за виконання боржником ( ОСОБА_1 ) зобов`язань за Угодою. У добровільному порядку погасити заборгованість поручителі відмовляються, станом на день подання позовної заяви вимоги не виконані, борг не погашено. З огляду на викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» суму заборгованості за Угодою №182028 від 23.02.2008 року в розмірі 63829,26 грн., а також суму сплаченого судового збору в рівних частинах з кожного в розмірі 1762,00 грн.

21.05.2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Денисенко В.І. надав суду зустрічну позовну заяву (а.с.128-131 т.1), до ТОВ «АІСЕ Україна» про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження, обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви тим, що ОСОБА_1 щомісячно сплачувалися внески по системі, зазначеній в листах Автоплан, тобто, сума для сплати кожного місяця автоматично розраховувалась в системі банку, таких платежів було проведено 93 на загальну суму 105183 грн. 61 коп., в той час як згідно додатку №3 до угоди №182028 загальна сума зобов`язань становить 91889,50 грн. Доказами сплати щомісячних внесків є копії квитанції на загальну суму 105183,61 грн. Вказує, що ОСОБА_1 виконав належним чином зобов`язання, які передбачені угодою №182028 від 23.02.2008 року та додатками до неї, що підтверджується квитанціями на загальну суму 105183,61 грн., тому вважає, що зобов`язання за цією угодою виконані. З урахуванням того, що ОСОБА_1 було сплачено повну вартість автомобіля, яка згідно договору застави становила 91889,00 грн., тобто, зобов`язання виконані в повному обсязі, приймаючи до уваги, що застава має залежний характер до основного зобов`язання та завжди слідує його юридичній долі, просить визнати виконаною угоду №182028 від 23.02.2008 року з Додатками №1 від 23.02.2008 року, №2 від 23.02.2008 року, №3 від 29.04.2008 року, яка укладена між ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна», визнати припиненими зобов`язання, що виникають із Договору застави, укладеного 13.06.2008 року, між ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна» з метою забезпечення виконання зобов`язань, передбачених Угодою №182028 від 23.02.2008 року, Додатком №1 від 23.02.2008 року, Додатком №2 від 23.02.2008 року, Додатком №3 від 29.04.2008 року до Угоди №182028, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Трубачовою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №3603, зобов`язати ТОВ «АІСЕ Україна» зняти усі заборони з автомобіля марки «Chevrolet», модель «Aveo SF69Y», випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого РЕВ №5 УДАІГУ МВС України в Одеській області 12.06.2008 року, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ №5 УДАІГУ МВС України в Одеській області 12.06.2008 року; накладені на підставі Договору застави, укладеного 13.06.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна», та стягнути з ТОВ «АІСЕ Україна» суму судового збору у розмірі 768,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (а.с.128-131 т.1).

12.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву (а.с.47-49 т.1), в якому вказав, що дійсно 23.02.2008 року між акціонерним товариством «АІСЕ Україна» та ним укладено угоду №182028 предметом якої є надання йому як учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку №1 до угоди систему «Автоплан», організовану фірмою. 30.05.2008 року він, згідно акту прийому передачі автомобіля отримав автомобіль «Chevrolet Aveo», модель SF69Y та 12.06.2008 року, зареєстрував його в Ізмаїльському МРЕВ та отримав реєстраційні номера НОМЕР_2 . 13.06.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського округ Трубачовою Н.О. був посвідчений договір застави. Згідно цього договору, він передав у заставу ЗАТ «АІСЕ Україна» автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н. НОМЕР_2 , для забезпечення вимог, передбачених Угодою №182028 від 23.02.2008 року, та Додатку №1 та №2 від 23.02.2008 року та Додатку №3 від 29.04.2008 року. Згідно п.1.3. договору застави, загальна вартість предмета застави на момент укладення цього договору складає 91889,00 грн. Позивач у своєму позові не надав у якості доказів договір застави та Додатком №3 від 29.04.2008 року до Угоди №182028 від 23.02.2008 року. А саме в цих документах відображена сума заборгованості. Також позивачем не надано графік внесків, згідно якого ОСОБА_1 мав сплачувати платежі. Розрахунок платежів, складений представником ТОВ «АВТО ПРОСТО» Нагорним А.Є. відповідач вважає недійсним, оскільки угоду №182028 від 23.02.2008 року та Додатки до неї він підписав з ТОВ «АІСЕ Україна». Також вважає, що розрахунок заборгованості не підкріплений належними доказами зміни поточної ціни автомобіля відповідно до п.4.1 ст.4 Додатку №2 до угоди №182028 від 23.02.2008 року. Згідно квитанцій про сплату внесків ОСОБА_1 здійснив 96 внесків на загальну суму 95430,39 грн. Позивач у своєму позові надає інший розрахунок, згідно якого ОСОБА_1 сплачено 76,3002% зі 100% в оплату щомісячних чистих внесків та 84 внески із 100 внесків в оплату послуг позивача. Але, у додатку №2о угоди №182028 від 23.02.2008 року немає терміну «Щомісячний чистий внесок», а є поняття «Цілий чистий внесок». Згідно отриманого листа від 31.10.2017 року заборгованість розрахована згідно із поточної ціни, встановленою дистриб`ютором та/або імпортером на жовтень 2017 року, але строк дії договору сплив у червні 2016 року. Сплив цього строку підтверджує також і позивач у своєму позові. Автомобіль Chevrolet Aveo, д.н. НОМЕР_2 є особистою власністю відповідача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.06.2008 року. Проте, позивачем не надано будь-яких доказів у підтвердження того, що набуття позивачем автомобіля Chevrolet Aveo, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із укладанням та виконанням позивачем угоди. Так само, відповідно до умов Угоди та Додатку №2 випливає, що відображати та фіксувати станом на дату отримання автомобіля належні за угодою внески, які має сплатити учасник системи до закінчення графіку внесків, та форму їх сплати за угодою, має додаток №3, який позивачем не надано. З огляду на викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.47-49 т.1)

13.03.2019 року відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 88-90 т.1), в якому вказав, що згідно договору поруки від 13.05.2018 року він та ОСОБА_2 є співпоручителями по угоді №182028 від 23.02.2008 року, укладеної між ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна», згідно яких кредитор надає боржникові послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АВТОПЛАН», а боржник зобов`язаний сплачувати передбачені Угодою та додатками до неї внески. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., реєстраційний номер 2882. Згідно із п.4.4. договору поруки строк дії даного договору до 30.06.2016 року, тому, порука ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01.07.2016 року припинилась. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі, застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, до 30.06.2016 року. З огляду на вказане, ОСОБА_3 просить суд в задоволенні позовних вимог ТОВ «АІСЕ Україна» до ОСОБА_3 відмовити, визнати поруку такою, що припинена.

13.03.2019 року відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву (а.с. 92-94 т.1), в якому вказала, що згідно договору поруки від 13.05.2018 року вона та ОСОБА_3 є співпоручителями по угоді №182028 від 23.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна», згідно яких кредитор надає боржникові послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АВТОПЛАН», а боржник зобов`язаний сплачувати передбачені Угодою та додатками до неї внески. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., реєстраційний номер 2882. Згідно із п.4.4. договору поруки строк дії даного договору до 30.06.2016 року, тому, порука ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01.07.2016 року припинилась. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі, застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, до 30.06.2016 року. З огляду на вказане, ОСОБА_2 просить суд в задоволенні позовних вимог ТОВ «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2 відмовити, визнати поруку такою, що припинена.

26.03.2019 року представник ТОВ «АІСЕ Україна» надав суду відповідь на відзив (а.с.96-98 т.1), в якій вказав, що ОСОБА_1 у своєму відзиві зазначає, що у Договорі застави та у Додатку №3 зазначено обсяг заборгованості, який мало бути сплачено ОСОБА_1 , а ТОВ «АІСЕ Україна» не надано вказані докази. З цих підстав пояснює, що і Додаток №3 і Договір застави також наявні у ОСОБА_1 , який мав змогу надати їх у якості доказів, проте ним цього не зроблено, оскільки жоден з цих документів не фіксує фінальний обсяг заборгованості, що вбачається з наступного. Перед отриманням автомобіля сторонами було підписано Додаток №3 до Угоди, що не встановлює жодних прав та/або обов`язків, а лише фіксує стан розрахунків між сторонами на дату його підписання, тобто, за своєю правовою природою Додаток №3 є просто актом взаємозвірки розрахунків. Підписання Додатку №3 свідчить про те, що ОСОБА_1 одразу було зрозуміло стан розрахунків за Угодою на момент отримання автомобіля. Однак, посилання ОСОБА_1 на той факт, що нібито Додатком №3 встановлено остаточний обсяг заборгованості є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Додатку №3 до Угоди: «Відповідно до пунктів статті 5 Угоди, статей 4 та 5 Додатку №2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни ціни автомобіля». Аналогічний за змістом пункт міститься у Договорі застави, а саме, відповідно до Договору застави: «Розмір забезпеченого заставою зобов`язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до ст.5 Угоди та ст.ст .4, 5 Додатку №2 до Угоди в разі зміни ціни автомобіля». З огляду на викладене, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

10.07.2019 року представник ТОВ «АІСЕ Україна» надав суду відзив на зустрічний позов (а.с.196-198 т.1), в якому вказав, що протягом березня 2008-серпня 2015 року (включно), хоч і з порушенням строків оплати, ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески, а починаючи з вересня 2015 року повністю припинив оплати. На виконання умов Угоди ОСОБА_4 було сплачено 76,3002% зі 100% в оплату щомісячних чистих внесків та 84 внески із 100 внесків в оплату послуг позивача. Розмір боргу ОСОБА_1 перед позивачем за Угодою станом на червень 2016 року (дата закінчення графіку внесків), складає: щомісячних чистих внесків: 100% - 76,3002% = 23,6998% від поточної ціни автомобіля. Внесків в оплату послуг позивача: 100 84 = 16 внесків. Отже, заборгованість ОСОБА_1 за Угодою, станом на червень 2016 року, склала: щомісячного чистого внеску: 54 746,54 грн., щомісячні внески в оплату послуг: 9082,72 грн., а всього: 54 746,54 грн. + 9082,72 грн. = 63829,26 грн. Таким чином, зобов`язання ОСОБА_1 за Угодою в повному обсязі на даний час не виконано, ТОВ «АІСЕ Україна» взяті на себе зобов`язання виконало у повному обсязі належним чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_1 отримав автомобіль, додаток №3 не фіксує фінальний обсяг заборгованості, а є лише актом взаємозвірки розрахунків, який прямо передбачає можливість зміни її розміру, отже, зустрічний позов є безпідставним та таким, що не ґрунтується на жодному доказі.

06.09.2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Денисенко В.І. надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.211-214 т.1), в якій вказав, що згідно із наданого позивачем розрахунку, відповідач сплатив останній необхідний платіж 07.08.2015 року. Таким чином, починаючи з вересня 2015 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо останнього зобов`язання, так і до інших передбачених договором сум. Тобто днем настання строку сплати першого платежу, який був прострочений боржником, було 08.09.2015 року, а позовну заяву подано у січні 2019 року, то стягненню підлягатимуть прострочені чергові платежі, строк сплати яких наставав, починаючи з січня 2016 року по червень 2016 року. Що стосується права кредитора заявляти вимогу про дострокове повернення частини кредиту, що лишилася, та процентів, то це право виникає, виходячи з попередніх міркувань, з кожним новим випадком прострочення виплати чергової частини боргу. Виникнення у кредитора права заявляти таку вимогу задовго до закінчення строку дії договору є ще одним підтвердженням того, що в жодному випадку не можна початок перебігу позовної давності ставити в залежності від строку дії кредитного договору. Згідно повідомлення ТОВ «АІСЕ Україна» на адресу відповідача від 03.02.2016 року заборгованість останнього склала 11 щомісячних внесків на суму 27 900,73 грн. Згідно повідомлення ТОВ «АІСЕ Україна» на адресу відповідача від 04.03.2016 року заборгованість останнього склала вже 12 щомісячних внесків на суму 31606,92 грн. Тобто, щомісячний платіж складає 3 702,19 грн. З огляду на вказане, представник ОСОБА_1 адвокат Денисенко В.І. просить суд застосувати позовну давність у справі на періодичні платежі з вересня 2015 року по січень 2016 року у сумі 18510,95 грн.

Представник позивача ПрАТ «АІСЕ Україна»в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій, позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі, заперечував щодо задоволення вимог зустрічного позову, просив розглянути справу в його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.02.2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_1 укладено угоду № 182028 про надання послуг з метою придбання товару у групах, а саме легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveo». ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов`язалось надати ОСОБА_1 послуги з метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів, а ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати щомісячно цілий чистий внесок або його половину за власним вибором, а також щомісячний внесок в оплату послуг товариства і щомісячний внесок в оплату страхового платежу (а.с.7 т.1).

23.02.2008 між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 підписано додаток №1 до угоди, згідно якого зазначалось, зокрема,: графік внесків - 100; марка автомобіля «Chevrolet Aveo»; поточна ціна автомобіля 64100, 00 грн.; вступний внесок - у % + ПДВ: 3; у грн.: 2307,60 грн; щомісячний цілий чистий внесок 1,00; щомісячний внесок в оплату послуг у % + ПДВ: 0,35; щомісячний внесок в оплату страхового платежу у %: 0,065; плата за право на отримання автомобіля у % + ПДВ: 3,00.(а.с.8 т.1)

Згідно з Правилами функціонування «АВТОПЛАНУ», які є додатком №2 до угоди, ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, що ОСОБА_1 одержує право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов`язання, які випливають з цієї угоди та зобов`язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання автомобілів в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів.

12.06.2008 року на підставі вказаної угоди від 23.02.2008 року ОСОБА_1 отримав автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується актом приймання передачі транспортного засобу №336483 від 24.05.2008 року. (а.с. 101 зворот)

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внески в оплату послуг».

Відповідно до розділу 1 Термінологія додатку № 2 до угоди «цілий чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кілька внесків, зазначених у графіку внесків. «Половинний чистий внесок» - це половина цілого чистого внеску.

У цьому ж розділі визначається поняття «ціна автомобіля», відповідно до якого ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютером автомобіля щомісячно і є основою для розрахунку розміру цілого чистого внеску, ціни послуг, страхового платежу та інших платежів, передбачених цими правилами.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 додатку № 2 до угоди № 182028 поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи. Поточна ціна автомобіля, яка зазначена у додатку № 1 до угоди, - це поточна ціна автомобіля, повідомлена виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором, яка діяла на момент підписання угоди та додатків до неї.

Згідно з пунктом 5.7 статті 5 додатку № 2 до угоди чисті внески, здійснені учасником системи у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, з метою придбання якого було укладено угоду.

Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

На виконання зобов`язань за угодою ОСОБА_4 сплатив на рахунок відповідача перший внесок у розмірі 2307,60 грн. у день підписання Угоди та з березня 2008 року серпень 2015 року сплачував щомісячні платежі. З вересня 2015 року ОСОБА_1 повністю припинив оплату. (а.с. 52-75 т.1)

Відповідно до положень статті 11 додатку № 2 до угоди, якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку № 1 до угоди, АІСЕ зобов`язується замінити її відповідно новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати всіма учасниками групи.

Якщо різниця між ціною нової моделі автомобіля та останньою відомою ціною автомобіля, зазначеного у додатку № 1, перевищує 10 %, то в цьому разі розмір несплачених повних внесків учасників системи, які ще не придбали автомобіль, буде відповідно збільшено на різницю у ціні зазначених моделей автомобілів, поділену на усі несплачені повні внески відповідно до графіка внесків. Учасники системи, які вже отримали попередню модель автомобіля, сплачуватимуть щомісячні внески, розраховані згідно з ціною автомобіля, яка діяла на останньому асигнаційному акті, коли така попередня модель присуджувалася, та буде відповідно змінюватися в процентному співвідношенні відповідно до зміни ціни нової моделі.

26.04.2012 року ТОВ «Дженерал Авто Груп» повідомило ПрАТ «АІСЕ Україна» про припинення випуску автомобіля марки «Chevrolet Aveo» у кузові Т-250 модифікацій: В3ММ454, В3ММ554, В5ММ454, В5ММ454, В5ММ554, В4LМ510, В4ММ554, В4XМ54C припинено, а на заміну даної моделі розпочато постачання «Chevrolet Aveo»у кузові Т-300 модифікації: T5MS55J, T5ХК57Q, T5ХКD7Q, T4MS55J, T4ХК57Q, T4ХКD7Q.

Із огляду на умови пункту 11.1 статті 11 додатку № 2 до угоди, та на підставі вказаного позивач для проведення розрахунку розміру щомісячних платежів здійснив заміну вартісних показників автомобіля «Chevrolet Aveo» (поточна ціна якого на час заміни становила 132840,00 грн) на дешевший автомобіль ЗАЗ VIDA модифікації модифікації В4LМ514, яка на момент заміни коштувала дешевше, ніж замінюваний автомобіль, тобто різниця вартості автомобілів 90880,00 грн. не перевищувала 10%.

Як вбачається з розрахунку платежів, наданого позивачем, за період з березня 2008 року по серпень 2015 року ОСОБА_4 сплачено 76,3002 % зі 100% чистих внесків та 84 внесків зі 100 внесків в оплату послуг позивача.

Враховуючи поточну ціну автомобіля марки «ЗАЗ VIDA» базової комплектації станом на червень 2016 року вартістю 231 000,00 грн, заборгованість зі сплати чистих внесків складає 54 746,54 грн., а зі сплати щомісячних внесків в оплату послуг 9082,72, всього 63829,26 грн.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині 1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022 року.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав доказів того, що ним у повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання за угодою, укладеною з відповідачем, відповідно до графіку внесків учасника, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості за угодою від 23.02.2008 року № 182028.

Разом із тим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 , оскільки останній на підтвердження обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, належних та допустимих у розумінні статей 57, 58 ЦПК України доказів не надав.

Що стосується позову в частині вимог позивача до поручителів, суд приходить до наступного висновку.

На забезпечення умов угоди 13.05.2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно умов до якого останні зобов`язалися солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникають з угоди. Строк дії даного договору визначено до 30.06.2016 року (а.с.17 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду викладені приписи порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року по справі №6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №545/1014/15-ц).

З наданих позивачем матеріалів вбачається, що у договорі поруки від 13.05.2008 року встановлений строк його дії до 30.06.2016 року.

Позивачем заявлено позов до поручителів після закінчення строку дії договору поруки, а саме 26.12.2018 року, що унеможливлює стягнення з поручителів заборгованості.

Що стосується заяви про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно угоди № 182028 від 23.02.2008 року укладеної між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ТОВ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_1 , строк дії договору визначено до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених в цій угоді. Як вбачається з конверту, в якому позов відправлено до суду позивачем, він був направлений 26.12.2018 року.

Отже, строк позовної давності не пропущений, тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з цих підстав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо задоволення позову ТОВ «АІСЕ Україна» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 63829,26 (шістдесят три тисячі вісімсот двадцять дев`ять гривень двадцять шість копійок) грн. В іншій частині позову відмовити. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «АІСЕ Україна» - відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 256, 257, 260, 261, 509, 526, 530, 533-535, 534, 559, 610, 611, 612, 625, 627, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2,5,10,11,12,209,212-215,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна», адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Михайлівська, 12-б, до ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна», адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Михайлівська, 12-б, суму заборгованості за Угодою №182028 від 23 лютого 2008 року в розмірі 63 829,26 (шістдесят три тисячі вісімсот двадцять дев`ять гривень двадцять шість копійок) гривень.

В іншій частині позову товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна», адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Михайлівська, 12-б, про визнання зобов`язання припиненим та зняття обтяження відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна», адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Михайлівська, 12-б, суму судового збору в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні нуль копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко