Провадження № 2/761/3828/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.,

за участю секретаря Яцишина А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в місті Києві клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про стягнення збитків від інфляції та сплати 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди, відповідно до якої позивач, просить суд: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку суму 148 770,02 грн., яка складається з: - 119609,76 грн. - збитки від інфляції, - 29160,26 грн. 3% річних а також 25 000,00 грн. - моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звільнений зі Збройних сил України у 2000 році, як пенсіонер Міністерства оборони України отримують пенсію за вислугу строків служби (вислугу років), пенсійна справа ФА 131149, перебуває на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України з 2000 року та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

У позовній заяві зазначено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду 20 травня 2024 року у справі №640/7973/22 задоволено частково адміністративний позов. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі №640/7973/22 з 01.08.2024 ГУ ПФУ в м. Києві здійснив першу виплату перерахованої пенсії, але лише за поточний місяць. У лісті №2600-0202-8/19933 від 14.10.2024, відповідач повідомив, що сума доплати за період з 01.04.2019 по 01.08.2024 з урахуванням фактично виплачених сум, склала 349 165,18 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Інформація про виконання рішення суду від 2004.2024 по справі № 640/7973/22 відповідачем внесена до реєстру судових рішень. Окрім того, листом 32459-30844/П-02/8-2600/24 від 15.08.2024 відповідач повідомив, що виплата нарахованої пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2024 в сумі 349 165,18 грн.

Попри те, відповідачем на день подачі позову позивачем, не перерахував ніяких грошових коштів на банківські рахунки ОСОБА_1 , а тому, з огляду на зазначене, вважає, що, в зв`язку з невиконанням рішення суду, було порушено його права та охоронювані законом інтереси, він вимушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення штрафних санкцій у виді 3% річний та інфляційних втрат внаслідок заборгованості, яка склалася з невиплати пенсії у належному розмірі.

Окрім того, позивачем вказано, що доведений факти завдання відповідачем позивачу моральну шкоду протиправними діями, встановленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2024 по справі №640/7973/22, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у зниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Ці нервові страждання стали підставі (в тому числі) для неодноразового перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах - у листопаді 2022 року позивачу потрапив у лікарню з діагнозом «гострій Q інфаркт міокарду …», «Коронавірусне захворювання, Рецидив інфаркту..», «Гострий інфаркт…..рецидив інфаркту…..стендування….». У зв`язку із чим позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює розмір моральної шкоди, який було завдано відповідачем у сумі 25 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.20253 відкрито виконавче провадження у вказаній цивільній справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.02.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому відповідачем зазначено, що позовні вимоги /є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління ПФУ в місті Києві та отримує пенсію. відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідачем вказано, що фінансування видатків, пов`язаних з погашення заборгованості за рішення суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини його страждань, які були спричинені посадовими особами ГУ ПФУ в місті Києві та є підставою для відшкодування моральної шкоди.

25.02.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивачем викладено аналогічні обставини тим, що були викладені у позовній заяві.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва 18.09.2025 в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 без участі його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. У поданому до суду відзиву просив суд, провести розгляд справи без участі сторони відповідача.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»., пенсійна справа ФА 131149,

ІНФОРМАЦІЯ_1 виготовлено та направлено до територіального управління Пенсійного фонду України оновлену довідку від 30.12.2021 №17778, що враховується для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду 20 травня 2024 року у справі №640/7973/22 задоволено частково адміністративний позов. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. Вказане рішення набрало законної сили 20.06.2024.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивача 30.10.2021 старшим державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 76420813 для примусового виконання виконавчого листа № 640/7973/22 від 21.08.2024, що видав Київській окружний адміністративний суд про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. Вказане рішення набрало законної сили 20.06.2024.

25.11.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 66733523 від 25.11.2021 у зв`язку з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (а.с. 32-33).

Так з матеріалів справи вбачається, що 14.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 2600-0202-8/199373 повідомило позивача, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від20.05.2024 у справі №640/7973/22, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача в межах резолютивної частини. Після опрацювання даного рішення суду здійснено нарахування коштів в загальній сумі 349 165,18 грн., які будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили (у випадку позивача 20.06.2024).

Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справі № ФА 131149 за дорученням №Д ФА131149/31, який надано Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві додатком до листа від 14.10.2024.

Як зазначає позивач, на день звернення до суду з даним позовом, відповідачем рішення суду не було виконано, не виплачено суми пенсії , визначеної станом на серпень 2024 за період з 01.04.2019 по 31.08.2024, яка становить 349 165,18 грн.

Доказів зворотного відповідачами не надано, матеріали справи не містять, твердження позивача не спростовано.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма матеріального права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.

Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В розумінні даної норми закон,у нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18).

Зобов`язання, що виникли у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті.

Матеріалів справи, як вже зазначалось, не містять доказів виконання зобов`язань належним чином.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, що вказано у постанові Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання.

Відповідно до розрахунку наданим позивачем, з урахування заяви про збільшення позовних вимоги, які були перевірені під час розгляду справи, 3% річних за період з 01.04.2019 по 31.10.2024 становить 29160,26 грн., інфляційні збитки - 119609,76 грн.

Щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Як уже встановлено судом, що рішенням Київського окружного адміністративного суду 20 травня 2024 року у справі №640/7973/22 задоволено частково адміністративний позов. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. Вказане рішення набрало законної сили 20.06.2024.

Вказана вимога позовної заяви позивачем мотивована тим, що доведений факти завдання відповідачем позивачу моральну шкоду протиправними діями, встановленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2024 по справі №640/7973/22, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з тривалим неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у зниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Ці нервові страждання стали підставі (в тому числі) для неодноразового перебування на стаціонарному лікуванні у медичних закладах - у листопаді 2022 року позивачу потрапив у лікарню з діагнозом «гострій Q інфаркт міокарду …», «Коронавірусне захворювання, Рецидив інфаркту..», «Гострий інфаркт…..рецидив інфаркту…..стендування….». У зв`язку із чим позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює розмір моральної шкоди, який було завдано відповідачем у сумі 25 000,00 грн.

Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Так, згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 30.12.2021 № 17778, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат встановлена рішенням Київського окружного адміністративного суду 20 травня 2024 року у справі №640/7973/22, яке набрало законної сили.

Суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Київського окружного адміністративного суду 20 травня 2024 року у справі №640/7973/22, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує стан його здоров`я, вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 5000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 11, 23, 509, 524, 526, 530, 625, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 16, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних збитків, 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 29160,26 грн., інфляційні збитки у розмірі 119609,76 грн., а також у відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників (сторін):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16.

Суддя: