Справа № 304/2716/25 Провадження № 2/304/949/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 грудня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Галас А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 03 травня 2014 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 02, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Позивачка вказує, що від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивачка посилається на те, що їх подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства не ведуть. Шлюб носить формальний характер. Кожен з них має різні погляди на життя, у них несумісні характери, що суперечить подальшому спільному проживанню.

Позивачка вказує, що проживати однією сім`єю не вдається для неї можливим, тому вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Спори щодо виховання та проживання дітей на даний момент відсутні. Після розірвання шлюбу дитина буде продовжувати проживати разом зі своєю матір`ю.

За таких обставин позивачка вважає, що шлюб фактично розпався, примирення вважає неможливим, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 03 травня 2014 року виконавчим комітетом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області актовий запис № 02. Після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.1-3).

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 01.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 304/2716/25 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, до суду не надано, уточнень, доповнень до раніше заявлених позовних вимог на адресу суду позивачкою ОСОБА_1 не подано. Проте, у змісті позовних вимог висловлено прохання розглянути справу без її участі, бути присутньою в судовому засіданні не бажає, проти ухвалення заочного рішення, не заперечує.

В судове засідання відповідач повторно ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення, проте про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, відповідачем суду не представлено. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких заперечень щодо заявленого ОСОБА_2 позову, відповідачем не подано.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 304/2716/25, з`ясувавши всі обставини по цій справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих матеріалів, сторони по справі: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 03 травня 2014 року уклали шлюб, який зареєстрований Виконкомом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , оригінал якого є в матеріалах даної справи (а.с.5).

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6).

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, проживати однією сім`єю не здається можливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено.

Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, мешкають окремо один від одного, та будь-яких підстав до збереження сім`ї судом не встановлено та відповідачем в ході розгляду справи в суді не доведено, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітньої дитини.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Враховуючи право позивачки після розірвання шлюбу іменуватися дошлюбним прізвищем, то вказана вимога також підлягає задоволенню та після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 9, 10, 12, 13, 81, 133, 157, 187, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 294 ЦПК України, ст. ст. 7, 24, 54, 104, 105, 110, 111, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 03 травня 2014 року виконкомом Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 02.

Після розірвання шлюбу змінити прізвище позивачки ОСОБА_1 на дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Заочне рішення може бути переглянуто Перечинським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено - 05.01.2026 року.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО