Справа № 342/984/24 Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т. А.
Провадження № 22-ц/802/1422/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Борщенко В. В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 адвоката Борщенко Владлени Валеріївни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області, відповідно до ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.07.2024 року, надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, в якому позивач просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей та визначити спосіб участі батька у вихованні дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти зареєстровані та фактично проживають за адресою матері. Місце проживання дітей визначено за спільною згодою батьків, що цілком узгоджується з нормами ч. 1 ст. 160 СК України. Наразі відповідачка перешкоджає повністю спілкуватися з дітьми, не надає можливості спілкуватися навіть в телефонному режимі. Отже, на його думку, наразі діти є інструментом маніпуляції. Зазначає, що він бажає приймати участь у вихованні дітей, проте, всіма можливими способами його позбавляють цього права. В інтересах ОСОБА_4 зверталися до поліції через адвокатський запит №12/24-12 від 16.04.2024 року, відповідь на який так і не було отримано. Окрім цього, 12.04.2024 року надсилали запит до служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, на яку конкретної відповіді не отримано, окрім надання інформації про те, що ОСОБА_2 разом із дітьми наразі перебувають на території Королівства Норвегії. Окрім цього, на адвокатський запит Державною прикордонною службою повідомлено про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнули державний кордон на виїзд з України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» 27.11.2022 року о 14:00 на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 , відповідно. Інформація про нотаріально засвідчену згоду батька в Базі даних відсутня. Відтак, з огляду на те, що відповідач відкрито чинить позивачу перешкоди у побаченні з дітьми, відмовляючи йому в цьому, він повністю позбавлений можливості спілкуватись з дітьми, хоча дуже любить своїх дітей та бажає з ними бачитися, брати участь у їх фізичному та духовному розвитку, бути частиною їх життя. Діти також дуже люблять свого батька та бажають проводити з ним час. Зазначає про те, що позбавлення дітей можливості спілкуватися зі своїм батьком особисто, може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде відновлений, і діти не зможуть сприймати позивача, як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь у житті і вихованні дітей. Враховуючи постійне проживання дітей разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме із нею, обумовлення побачень батька з дітьми виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Враховуючи, що у договірному порядку вирішити питання щодо участі батька у вихованні дітей, не вдалося за можливе, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні з їх дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_4 , наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спілкування з дітьми тривалістю 30 хвилин засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі) щосереди у період з 19.00 до 20.00 та щонеділі у період з 09.00 до 10.00 за часом країни, в якій перебувають діти;

- зустрічі батька з дітьми у кожну четверту суботу місяця з 12.00 до 17.00 за місцем проживання дітей у країні їхнього перебування;

- до досягнення дітьми віку шості років спілкування батька з дітьми та зустрічі з ними проводити в присутності матері дітей - ОСОБА_2 , після цього - без її присутності;

- зустрічі батька з дітьми один раз на півроку без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька після досягнення дітьми віку шості років за попереднім узгодженням з ОСОБА_2 дати часу початку і закінчення цих зустрічей;

- початок і закінчення усіх зустрічей - двір будинку, де проживає (перебуває) матір з дітьми

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 (однієї тисячі двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_4 адвокат Борщенко В. В. подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що суд допустив істотні порушення норм процесуального та матеріального права, що вплинуло на повноту га всебічність прийнятого рішення. Зокрема, суд не забезпечив реалізацію позивачем прав, передбачених ЦПК України, не врахував принципи рівності сторін, змагальності та справедливого судового розгляду, що прямо суперечить вимогам статей ЦПК України. Допущені процесуальні порушення мали істотний характер і призвели до ухвалення рішення, яке не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, що є підставою для скасування такого рішення. Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лащук Ю. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача Борщенко В. В. апеляційну скаргу підтримала, відповідач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та пояснень сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 17 вересня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у сторін народилися сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , відповідно (а.с. 19, 20, Том 1).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 14-18, Том 1).

Сторони проживають окремо, їх діти на час розгляду справи у суді проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.174 Том 2).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року у справі № 342/754/23 стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а.с. 132-139, Том 1).

В жовтні 2024 року ОСОБА_2 зверталась до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Івано-Франківській області щодо надання інформації чи відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів (а.с. 140-141 Том 1).

Станом на час розгляду справи, зі слів відповідача, аліменти позивачем не сплачуються, існує спір щодо видачі дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей та на утримання ОСОБА_2 .

Доказів зворотнього стороною позивача суду не надано, як і не заперечувався факт судового спору з цього приводу.

Як убачається з відповіді Державної прикордонної служби України від 17.12.2024 року, громадянин України ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , документ НОМЕР_4 , здійснив перетин кордону 10.01.2023 о 10:21:40 год. у пункті пропуску Шегині в напрямку «виїзд» (характеристики ТЗ - НОМЕР_5 ) (а.с. 209-214 Том 1).

Відомості щодо повернення позивача на територію України з 10.01.2023 року по теперішній час відсутні, що й не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду справи.

Відповідач у справі - ОСОБА_2 є громадянкою України, яка в листопаді 2022 року в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України разом з двома малолітніми дітьми виїхала за межі України, та до 30.04.2025 року проживала на території Королівства Норвегія, що підтверджується дозволом на перебування в Норвегії (а.с. 88-92 Том 1), після чого, 30.04.2025 року повернулась до України, де проживає на теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 85-89, 174 Том 2).

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2023 року за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито провадження у даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Проте, даною постановою було встановлено те, що влаштована 13.12.2022 року кривдником ОСОБА_10 сварка із застосуванням ненормативної лексики є насильством психологічного характеру, яке завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 93-94 Том 1).

Окрім цього, 07.06.2025 року ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із заявою з приводу вчинення позивачем домашнього насильства та просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_4 (а.с. 143-144 Том 2).

За наслідками розгляду даної заяви ОСОБА_2 було роз`яснено, що, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис - це спеціальний захід, який застосовується судом з метою захисту постраждалої особи від домашнього насильства, тому було рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду (а.с.145 Том 2).

З матеріалів справи також встановлено, що під час перебування відповідача з дітьми на території Королівства Норвегії, а позивача - у Великій Британії, зустрічі ОСОБА_4 з дітьми організовувались через представників - адвокатів та проходили в громадських місцях Королівства Норвегії, які визначались позивачем ОСОБА_4 , в присутності матері дітей - ОСОБА_2 та представників служби у справах дітей Норвегії. Окрім цього, комунікація між сторонами велася виключно через представників - адвокатів (а.с. 180-185, 189, 219-220, 230-242 Том 2).

Отже, встановлені судом обставини свідчать про наявність між батьками сталих неприязних відносин, зокрема, наявний спір щодо участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Із висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 139 від 02.06.2025 року вбачається, що сімейні стосунки між батьками дітей не склалися і з березня 2022 року вони почали проживати окремо. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 року їхній шлюб було розірвано. ОСОБА_4 у січні 2023 року виїхав за межі України та проживає у Великій Британії. ОСОБА_2 у листопаді 2022 року разом із двома малолітніми дітьми виїхала за межі України та до травня 2025 року проживала на території Королівства Норвегії. На цей час вона разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де є належні умови для проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджено актом обстеження від 30.05.2025 року. 02.06.2025 року проведено бесіду з матір`ю дітей ОСОБА_2 . Вона повідомила, що не заперечує проти спілкування дітей з їхнім батьком та зустрічей з ним, але за умови визначення чіткого графіка цих зустрічей і спілкування та у її присутності. Провести бесіду з батьком дітей ОСОБА_4 не виявилося можливим через його перебування за межами України. На підставі викладеного та беручи до уваги вік та інтереси дітей, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити ОСОБА_4 такий спосіб участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_5 :

- спілкування з дітьми тривалістю 30 хвилин засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі) щосереди у період з 19.00 до 20.00 та щонеділі у період з 09.00 до 10.00 за часом країни, в якій перебувають діти;

- зустрічі батька з дітьми у кожну четверту суботу місяця з 12.00 до 17.00 за місцем проживання дітей у країні їхнього перебування;

- до досягнення дітьми віку шості років спілкування батька з дітьми та зустрічі з ними проводити в присутності матері дітей - ОСОБА_2 , після цього - без її присутності;

-зустрічі батька з дітьми один раз на півроку без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька після досягнення дітьми віку шості років за попереднім узгодженням з ОСОБА_2 дати часу початку і закінчення цих зустрічей;

- початок і закінчення усіх зустрічей - двір будинку, де проживає (перебуває) матір з дітьми (а.с. 174-176 Том 2).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Позивач, заперечуючи проти вищезазначеного висновку служби у справах дітей Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, доказів на спростування наданого висновку суду не надав. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження факту чинення відповідачем систематичних перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні дітей матеріали справи не містять.

Отже, належним чином оцінивши зазначений висновок органу опіки та піклування, суд виходить із того, що такий висновок зроблений відповідним державним органом з урахуванням інтересів дітей та на підставі вивчення обставин взаємовідносин сторін та їх дітей.

На підставі викладеного, враховуючи висновок служби у справах дітей Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, часткове визнання позовних вимог ОСОБА_4 відповідачем, ОСОБА_2 , врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми синами, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для суттєвого обмеження права батька на спілкування з дітьми, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень ОСОБА_4 з дітьми та їх періодичного спілкування засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі), оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам.

Отже, на переконання суду, визначений спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дітьми є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дітей.

Суд звертає увагу на те, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за доцільне звернути увагу сторін на те, що з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення позивачу перешкод у спілкування та вихованні дітей, та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на повному всебічному з`ясуванні обставин справи та нормах як матеріального, так і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок органу опіки та піклування. Доказів на спростування такого висновку відповідачем на час ухвалення рішення судом першої інстанції, а також під час розгляду справи апеляційним судом не надано. Покликання в апеляційній скарзі на висновок як недопустимий доказ не заслуговує на увагу, оскільки обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме, що судом безпідставно відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, поданої представником позивача під час судового розгляду справи, що є істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на ефективний судовий захист, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 120,126,127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що вчиняє процесуальну дію, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Заяви про збільшення позовних вимог, були подані позивачем 18.09.2025 року та 13.10.2025 року, тобто після закінчення підготовчого засідання, відсутність поважних причин подання позивачем позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами (зміненим предметом позову) після закриття підготовчого провадження, вже на стадії судового розгляду справи по суті, що підтверджується протоколом судового засідання, тому суд не вбачав підстав для поновлення строку на подання позовної заяви із зміненим предметом позову, та залишив позовну заяву в редакції від 10.10.2025 року без розгляду.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків суду не спростували.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

На думку колегії суддів, визначений порядок і спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що не суперечить віковим потребам дітей та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мають бути на цьому етапі достатніми для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дітей та їх гармонійного розвитку.

Вказаний графік відповідає якнайкращим інтересам дітей, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дітей та батьків, а також рівність прав батьків щодо дітей, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для дітей та сприятиме налагодженню довірливих відносин.

Що стосується рішення суду у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як встановлено судом з письмових документів позивача (позовної заяви, уточненої позовної заяви в редакції від 25.04.2025 року), представником позивача зазначалось про те, що акт прийому-передачі послуг від клієнта буде наданий перед прийняттям рішення, оскільки розгляд справи ще продовжується (а.с. 38 Том 2).

Проте, під час розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк стороною позивача не надано суду ні доказів надання правової допомоги (примірник договору про надання правничої допомоги, розрахунок наданих послуг, фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги.

Більше того, під час виступу з заключним словом в судових дебатах, представник позивача підтримала вимоги позовної заяви щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., проте не зробила відповідну заяву, що такі докази надання правничої допомоги будуть надані представником позивача до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи частково вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України, виходив з того, що в ході розгляду справи представником відповідача подано до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, до якої долучені наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 17-10/03 від 17.10.2024 року; копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 17-10/03 від 17.10.2024 року; копію Акту приймання-передачі виконаних робіт від 09.07.2025 року на загальну суму 20000,00 грн; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 27-05/01 від 27.05.2025 року на суму 20000,00 грн (а.с. 158-160 Том 2).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді відповідачу, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, участь у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс відповідач, пропорційно задоволеним позовним вимогам позивача, підлягають до задоволення частково.

При цьому, судом також врахована позиція представника позивача, яка під час судового розгляду справи не заперечувала щодо стягнення з позивача 20000,00 грн витрат на правничу допомогу відповідачеві.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи беручи до уваги враховуючи відсутність заперечення сторони позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу відповідачеві, часткове задоволення позовних вимог позивача, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, дійшов вірного висновку, що слід стягнути з позивача на користь відповідача 10000,00 грн.

Апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції мав достатньо доказів та підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення витрати на правничу допомогу.

Також згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Лащук Ю. А. просила стягнути з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати пов`язані із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 гривень.

На підтвердження витрат з надання правової допомоги представником позивача було надано Ордер на надання правничої допомоги №1165247 від 28.11.2025 року, Договір №17-10/03 від 17.10.2024 року про надання правничої (правової) допомоги, Додаткову угоду №3 від 20.11.2025 року до договору про надання правової допомоги№17-10/03 від 17.10.2024 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) за договором про надання правової допомоги№17-10/03 від 17.10.2024 року, Квитанцію до прибуткового касового ордера №01-1201 від 01.12.2025 року на суму 5000,00 гривень.

Отже, враховуючи, обсяг та складність наданих представником відповідача Лащук Ю. А. послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 адвоката Борщенко Владлени Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 січня 2026 року.

Головуючий

Судді :