Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А., представника відповідача - Сулім Я.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 22.10.2024 року справу №754/12274/24 направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 12 січня 2016 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №613905534, на підставі якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник отримує його на умовах передбачених кредитним договором.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору №613905534 від 12.01.2016 р. відповідачу було надано позивачем кредит в сумі 1 300000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28 % річних.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 21.02.2023 р. за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 1 897 291грн. 60 коп. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2024 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

31.12.2024 року від представника відповідача до суду надійшов Відзив, в якому сторона відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Доданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтований, оскільки містить лише односторонні арифметичні нарахування позивача і не є доказом безспірності грошових вимог позивача до відповідача. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та наявності заборгованості, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків зазначені в розрахунках є правильними. Також, посилається на те, що позивач при здійсненні розрахунків не врахував положення п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що позивач звернувся до Подільського районного суду м.Києва з порушенням умови договору, зазначеної у п. 6.10., в якій вказано про те, що всі спори пов`язані з виконанням, зміною чи розірванням Договору, мають розглядатись постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Відтак, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вважає, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Додатково відповідач заявляє про пропущення позивачем строку позовної давності, зважаючи на те, що датою підписання договору є 12 січня 2016 року, датою подання позову 30.08.2024 року. Кредитним договором передбачено оплату заборгованості частинами, тому строки позовної давності повинні починати свій відлік з моменту настання строку оплати кожного окремого платежу. Однак, з огляду на необґрунтований розрахунок позивача та відсутність документів, які підтверджують заборгованість відповідача та період такої заборгованості, відповідач позбавлений можливості вказати точну дату настання строку оплати кожного окремого платежу. За загальним правилом, такі вимоги обмежуються позовною давністю в три роки.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Подав заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом, адже його не підписано уповноваженою особою Банку. Розмір заборгованості у виписці по рахунку менший від розміру заборгованості у розрахунку та досудовій вимозі. Вказував на те, що позивач незаконно нарахував неустойку, та звертаючись до суду з даним позовом пропустив строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 12.01.2016 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 613905534, відповідно до якого АТ «Альфа Банк» надав Відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості. (а.с. 109-113)

Так, відповідно до п.2.1. Банк зобов`язується відкрити та обслуговувати рахунок, що відкривається клієнту на підставі заяв про його відкриття з урахуванням особливостей визначених цим договором і видати клієнту картку/картки зі строком дії, зазначеному на її/їх лицьовій стороні та ПІН-код до неї/них.

У п. 4.2.2 Договору сторони передбачили такий строк його дії: 12 місяців з моменту отримання клієнтом права використання коштів відновлювальної кредитної лінії з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії ( за умови прийняття банком рішення про пролонгацію).

Додатком №1 до Договору сторони передбачили такі умови кредитування: щорічна плата за пакет банківських послуг - 9000 грн., відсотки по середньомісячним залишкам по Рахунку «Дохідний сейф» - 13%; відсотки по середньомісячним залишкам по рахунку «Дохідний сейф» - 2% (USD), 1,5 % ( EUR) (т. 1, а.с.114).

28.10.2021 р. було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до Угоди на обслуговування платіжних карток №613905534 від 12 січня 2016 року. (а.с.116).

Як вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, відповідач з червня 2018 року почав несвоєчасно та не в повному обсязі вносити платежі на погашення кредитної заборгованості.

Втім, сторони передбачили такі обов`язки відповідача:

- п.3.2.9 Договору - вчасно розміщувати на рахунку кошти, достатні для здійснення всіх необхідних платежів по Рахунку, в тому числі і пов`язаних з виконанням умов усього Договору;

- п. 3.2.10 Договору - підтримувати незнижуваний залишок по ПР у розмірі, визначеному Банком, у раз його запровадження згідно з пунктом 3.3.2 цього Договору;

- п. 3.2.12. Договору - повертати банку заборгованість за несанкціонованим овердрафтом та сплачувати проценти за користування ним у розмірі , визначеному тарифами , не пізніше 30 календарних днів після закінчення розрахункового циклу, в якому таких несанкціонований овердрафт виник.

- п.3.2.13 Договору за прострочення повернення банку заборгованості за несанкціонованим овердрафтом та/або сплати процентів за користування ним, клієнт повинен заплатити банку пеню в розмірі визначеному тарифами.

Судом достовірно встановлено, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує.

Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору заборгованість відповідача становить 1 897 291грн. 60 коп., з яких 926 057грн. 05коп. - прострочене тіло кредиту; 209 595 грн. 99 коп. - відсотки за користування кредитом; 647 772,93 грн. - тіло кредиту; 113 865,63 - неустойка.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, у п. 4.18 кредитного договору сторони передбачили, що банк має право заблокувати картки та вимагати дострокового повернення заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, сплати процентів за користування коштами відновлювальної кредитної лінії і виконання всіх інших зобов`язань клієнта за договором і додатками до нього, та після їх виконання розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу клієнта, що вказана останнім в Розділі 9 цього Договору, у випадку: б) у разі затримання сплати частини заборгованості за відновлювальною кредитною лінією та/або процентів за користування коштами відновлювальної кредитної лінії та/або комісій та/чи інших платежів за цим договором, щонайменше за один календарний місяць.

Відтак, банк на підставі умов кредитного договору звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості як поточної, так і простроченої.

Відповідач також нарахував відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких становить 209 595,99 грн.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається з простроченого тіла кредиту; поточного тіла кредиту та відсотків.

Таким чином, заборгованість відповідача по вказаному договорі в загальній сумі становить 1 783 425,97 грн. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню..

Доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності таких висновків суду не змінюють.

Так, позивач звернувся до суду з позовом 30.08.2024 року та заявив вимоги про стягнення заборгованості, яка почала утворюватися з червня 2018 року. До червня 2018 року заборгованість по платежам періодично виникала, однак відповідачем погашалася. Зокрема, у травні 2018 року заборгованості по поверненню кредитних коштів і сплаті відсотків не було.

До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано карантин.

Водночас, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, який скасований під час дії воєнного стану, продовжена до закінчення дії воєнного стану.

Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачки все ж таки може бути період з червня 2018 року.

Відтак, заявлення заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності висновків суду про необхідність стягнення заборгованості не змінюють.

Що стосується вимог про стягнення 113 865,63 грн. неустойки, суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту:

«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З розрахунку заборгованості вбачається, що Банк нарахував неустойку за період з квітня 2022 року, тобто вже під час дії воєнного стану. Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки слід відмовити як таких, які не ґрунтуються на законі.

На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та за відсотками є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів про непідсудність справи Подільському районному суду м. Києва, суд зазначає таке.

У п. 6.10 договору сторони передбачили, що клієнт та ПАТ «Альфа Банк» погодились внести до цього Договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 ЗУ`Про третейські суди» про що судовий захист прав та законних інтересів банку , пов`язаних із цим договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними договору, відбувається у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнький фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід`ємною частиною цієї третейської угоди та з яким сторони до укладання договору ознайомлені та згодні. Підписанням цього Договору клієнт також підтверджує , що він ознайомлений та згодний з положенням про Третейський суд, а також підтверджує, що має можливість в подальшому ознайомлюватись зі Змістом положення та регламентом на web-сторінці. Підписанням цього договору клієнт засвідчує свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між сторонами у зв`язку з договором. Сторони домовились, що розгляд їх спору у Третейькому суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів , без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду вказане в положенні. Датою укладення даної третейської угоди є дата підписання клієнтом цього договору.

Діяльність третейських судів регулюється Законом України «Про третейські суди». Згідно ст. 125 Конституції України третейський суд не входить до судової системи України, а тому не є органом судової системи України. Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду не є обмеженням права сторони на судовий захист, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 55 Конституції України, а є обраним сторонами за власним волевиявленням (добровільно) видом альтернативного захисту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 22767,50 грн., що підтверджується меморіальним ордером №894712 від 07.08.2024.

Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково - на 94%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 401,45 грн. (94% від суми 22 767,50 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором № 613905534 від 12.01.2016 у розмірі 1783 425,97 грн. та 21 401,45 грн. судового збору, а всього стягнути 1 804 827,42 грн. (один мільйон вісімсот чотири тисячі вісімсот двадцять сім гривень 42 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Учасники:

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» (, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100)

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Суддя Т.В. Войтенко