Провадження № 2-о/761/165/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Левицької Т.В.

присяжних Михайленка Ю.І., Сябро О.В.

при секретарі: Каніковському Б.А.

за участю заявника: ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, в якій просив суд:

- визнати його дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 27.07.2018 року, зареєстрованого Відділом запису актів громадянського стану по Первомайському району адміністрації міста Владивосток. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що він у 2018 році прибув в Україну та подав документи на отримання статусу політичного притулку та додаткового захисту як особа, яка зазнала переслідування на території РФ. 02.03.2021 року Офісом Генерального прокурора після проведення перевірки було ухвалено рішення про відмову в екстрадиції ОСОБА_1 до РФ. 01.11.2021 року він отримав громадянство України за етнічним походженням.

Згідно з рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 27.07.2023 року син заявника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набув громадянства України.

Заявник вказує, що проживає разом з сином ОСОБА_4 в м. Києві, самостійно його виховує, оскільки мати останнього - ОСОБА_3 фактично відсутня, ніколи не брала участі у вихованні дитини, до повномасштабного вторгнення проживала як на території України, так і на території РФ. Фактично разом з нею вони не проживали.

Приблизно наприкінці листопада 2022 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 на її прохання зверталися до НП «Документ» з документами для оформлення останній посвідки на тимчасове проживання в Україні. Після цього він з нею більше не бачився та її місцезнаходження йому невідоме. Останнім відомим місцем її реєстрації в Україні була адреса: АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що основною метою визнання його дружини ОСОБА_3 безвісно відсутньою, є захист прав дитини. Зазначає, що на даний час їх син ОСОБА_4 обмежений у праві бути усиновленим іншою особою та у представництві його інтересів в органах опіки та піклування, у школі тощо.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2025 року відкрито провадження у вказаній справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву і просили суд її задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані ними документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 27.07.2018 року, зареєстрованому Відділом запису актів громадянського стану по Первомайському району адміністрації міста Владивосток. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації /копія паспорту Російської Федерації 65 № НОМЕР_1 /.

З даних довідки про реєстрацію особи громадянином України № 387842 від 22.03.2023 року за підписом начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Погребняк О. вбачається, що згідно з рішенням ГУ ДМС України в Одеській області 01.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , набув громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

З даних довідки про реєстрацію особи громадянином України № 8031-000022607 від 11.08.2023 року за підписом Заступника начальника ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Лемеша Д. вбачається, що згідно з рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 27.07.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набув громадянства України.

Згідно з рішенням, прийнятим заступником начальника Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Петровим Д. за № 6830 від 29.11.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322.

В подальшому ОСОБА_3 було оскаржене зазначене рішення про відмову їй в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

За результатами перегляду Державною міграційною службою України рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 29.11.2022 року № 6830 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, ОСОБА_3 було повідомлено про відсутність підстав для відміни вказаного рішення /лист № Г-12321-22/8.1/6567-22 від 28.12.2022 року Державної міграційної служби України/.

У листі заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Галатенка В. за № від 21.11.2024 року, направленого представнику ОСОБА_1 - адвокату Бураго М.Д. на її адвокатський запит щодо надання відомостей про місце перебування ОСОБА_3 , зазначено, що в Шевченківському УП ГУ НП у м. Києві відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомлено, що працівниками управління поліції було перевірено вказане представником можливе місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час за вказаною адресою, згідно пояснення сусідів, ніхто не проживає на протязі тривалого часу. Відповідно до бази ІПНП ОСОБА_3 не була учасником подій, перевірка яких проводилась НПУ. На даний час відсутні підстави для оголошення ОСОБА_3 у розшук та проведення заходів, направлених на встановлення її місця перебування.

Відповідно до листа начальника Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Семинога І. від 24.11.2022 року проведено перевірку інформації, зазначену в заяві-анкеті № 105131129 від 15.11.2022 року громадянкою РФ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулась за оформленням/обміном посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Згідно з п.п. 7, 9 п. 4, п.п. 5, 6 п. 6 Положення про Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, затвердженого Наказом ЦМУ ДМС від 30.07.2021 року № 136 а/т та посадових інструкцій державного службовця даного Управління, головним спеціалістом відділу супроводу ОСОБА_6 та головними спеціалістами відділу протидії нелегальної міграції Володимиром Безатосним та ОСОБА_7 проведено виїзну перевірку адреси проживання іноземця зазначеної в заяві-анкеті, а саме: АДРЕСА_2 .

За результатами перевірки встановлено, що за вказаною в заяві-анкеті адресою проживання, громадянка РФ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає, що підтверджується інформацією, отриманою від мешканців з кв. АДРЕСА_3 даного будинку під час виїзду та безпосередньо очного спілкування. Оскільки двері до квартирного приміщення АДРЕСА_4 ніхто не відчинив, працівниками Управління надано фото вищевказаної іноземки мешканцям кв. АДРЕСА_3 даного будинку, на що останні повідомили, що вказана громадянка в кВ. АДРЕСА_4 не проживає. Від письмових пояснень та надання своїх персональних даних мешканці кв. АДРЕСА_3 даного будинку відмовились.

Також у вказаному листі зазначено про те, що за інформацією, наданою Департаментом з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, зазначена іноземкою в заяві-анкеті місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_5 належить до адреси масової реєстрації - місця проживання осіб за однією адресою, де кількість зареєстрованих осіб становить 1504 осіб. Вищевикладені результати проведеної перевірки працівниками Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області свідчать про встановлення факту подання громадянкою РФ ОСОБА_3 завідомо неправдивих відомостей при зверненні за оформленням/обміном посвідки та тимчасове проживання, що є підставою для відмови в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до п.п. 9 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого ПКМУ від 25.04.2018 року № 322.

Згідно з листом № 8010.6.2-39859/80.4-25 від 19.08.20925 року за підписом заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Тимощук О., направленого на адресу Шевченківського районного суду м. Києва на виконання ухвали суду від 16.06.2025 року, з приводу документування посвідками на тимчасове проживання в Україні повідомлено, що за даними відомчої інформаційної системи ДМС України громадянка РФ ОСОБА_3 23.12.2021 року була документована ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 терміном дії до 22.12.2022 року на підставі частини 10 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» як особа, яка прибула в Україну з метою провадження волонтерської діяльності. Станом на 19.08.2025 року статус посвідки та тимчасове проживання № НОМЕР_2 - «недійсна у зв`язку із закінченням строку дії».

Також у вказаному листі зазначено, що 15.11.2022 року громадянка РФ ОСОБА_3 звернулась до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 у зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання та зміною інформації (зміна підстав) на підставі частини 14 статті 4 Закону України як особа, яка прибула в Україну з метою возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу з ОСОБА_1 ).

29.11.2022 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення № 6830, яким відмовлено ОСОБА_3 в оформленні посвідки на тимчасове проживання в порядку обміну на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.04.2018 № 322 (в редакції, чинній на дату прийняття рішення), оскільки, як зазначено у листі, за результатами проведеної перевірки інформацію про місце проживання вказаної іноземки за адресою, зазначеною нею у заяві-анкеті як місце проживання: АДРЕСА_2 не було підтверджено, що свідчило про подання нею завідомо неправдивих відомостей.

Заявниця оскаржила рішення від 29.11.2022 № 6830 до суду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі № 320/4577/23 визнано протиправним та скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 29.11.2022 № 6830 про відмову ОСОБА_3 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні; зобов`язано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області розглянути документи, подані ОСОБА_3 відповідно до заяви-анкети від 15.11.2022 року № 105131129 про оформлення та видачу посвідки та тимчасове проживання в Україні, прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цієї заяви, з урахуванням її правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення суду та керуючись нормами Порядку оформлення, 05.07.2024 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було повторно розглянуто заяву-анкету на обмін посвідки на тимчасове проживання від 15.11.2022 року № 105131129. 05.07.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання у порядку обміну на підставі підпункту 6 пункту 61 Порядку оформлення у зв`язку із тим, що зазначеною іноземкою подано не в повному обсязі документи, необхідні для оформлення і видачі посвідки (відсутній дійсний паспортний документ та дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки).

За даними відомчої інформаційної системи ДМС України, громадянка РФ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.09.2019 та 24.07.2020 була також документована посвідками на тимчасове проживання в Україні в УДМС України в Черкаській області (орган видачі - 7101).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Отже, зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, протягом всього часу розгляду справи в суді в порушення ст. ст. 76-81 ЦПК України заявником не було надано суду жодного належного і допустимого доказу наявності обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю дружині заявника - ОСОБА_3 , яка, як вважає сторона заявника, пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Також протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною заявника не було повідомлено суду коло осіб (родичів, співробітників тощо ОСОБА_3 ), які можуть дати свідчення про фізичну особу ( ОСОБА_3 ), місцеперебування якої невідоме.

Факт відсутності спілкування заявника з дружиною - громадянкою РФ ОСОБА_3 сам по собі ще не є доказом того, що остання безвісно відсутня.

Крім того, дані перевірки ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області місця перебування ОСОБА_3 , а також звернення останньої до суду з позовом на рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 29.11.2022 № 6830 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні, спростовують обставини про безвісну відсутність ОСОБА_3 .

Факт відсутності даних про місце перебування громадянки РФ ОСОБА_3 , не свідчить про можливість визнання останньої безвісно відсутньою.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023р. в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023р. у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019р. в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення поданої заяви про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 305, 306, 307, 308 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя:

Присяжні: