У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольга Петрівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у електронній формі 29.10.2025 року звернувся до Личаківського районного суду м.Львова із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, й разом із позовною заявою подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно: 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2025 року вказану справу передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва, яка надійшла до такого суду 08.12.2025 року, й передана в провадження судді 22.12.2025 року.

Заяву про забезпечення позову обгрунтовано вимогами та позицією позову про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, без надання відповідного обґрунтування та належних й допустимих доказів про необхідністьвжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 22.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад О.П., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, залишено без руху та надати строк для усунунення недоліків - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дана заява розглядається судом без повідомлення учасників справи, що узгоджується із приписами ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, дослідчивши матеріали справи та заяви у сукупності, приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтрересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб"єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов"язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обгрутнованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов"язання після паред"явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Водночас, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд, з урахуванням вимог ст.ст. 149, 150 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, дослідивши матеріали заяви у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням предмету спору та обраного виду забезпечення позову, відсутності обґрунтованих наведених підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та на їх підтвердження належних доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, відсутності підтвердженими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного виду забезпечення позову, зокрема тих, що може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, заява не підлягає задоволенню за необґрунтованості.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ухилення відповідача від виконання судового рішення, без надання відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обов"язок доказування покладається на сторони.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

При цьому, Європейськи суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейськи суд з прав людини зазнчив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобіганню порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать конституції, або настала подія, наслідки якої будуть незвортніми».

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейськи суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежений є підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При вирішення цієї заяви суд також враховує положення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про можливість забезпечення позову, суд має встановити факт реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, проте саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обгрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї додатків, заяву обгрунтовано вимогами та позицією позову про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, без надання відповідного обґрунтування та належних й допустимих доказів про необхідністьвжиття заходів забезпечення позову.

За таких підстав, відсутность обгрунтування заяви про забезпечення позову, особу відповідача, щодо якого позивачем не наведено доводів про те, що дії відповідача сприяють виникненню вказаних ризиків (вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації), які потребують вжиттю заходів забезпечення позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,проте саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ухилення відповідача від виконання судового рішення, без надання відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Новосад Ольга Петрівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації прав власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: