Єдиний унікальний номер: 378/997/24
Провадження № 2/378/35/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2025 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Москаленко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району, з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору ІНФОРМАЦІЯ_1 в ньому проживали батьки позивача: батько - ОСОБА_2 , який був головою двору та мати - ОСОБА_3 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняла позивач, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , спадщину після матері прийняла позивач, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, в результаті звернення до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину, державним нотаріусом видано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що складається з житлового будинку АДРЕСА_2 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомості.

Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері - ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явився, останній до суду подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача - Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи селищну раду повідомлено належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Згіднопогосподарських книг Журавлиської сільської ради за 1986-1990 та 1991-1995 роки, довідок Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 01.07.2024 року та 29.08.2024 року житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали батьки позивача: батько - ОСОБА_2 , який був головою двору, та мати - ОСОБА_3 (а.с. 22-25, 37-40).

Із матеріалів спадкової справи (а.с. 107-134) встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняла позивач, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та за результатами отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, права на пайовий фонд та грошового вкладу.

Із матеріалів спадкової справи (а.с. 89-106) встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , спадщину після її смерті прийняла позивач, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та за результатами отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та грошового вкладу.

Позивач звернулась до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину, на що державним нотаріусом видано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що складається з житлового будинку АДРЕСА_2 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомості (а.с. 105, 133-134).

Як видно з повідомлення КП КОР «Південне БТІ» від 17.09.2024 року, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 32).

Ринкова вартість будинку становить 85725,00 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість майна (а. с. 41-74).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу (а. с. 26-31), житловий будинок АДРЕСА_1 має загальну площу 59,3 м2, житлову площу 23,6 м2.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

За ч. 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Господарства в яких проживають колгоспні пенсіонери відносяться до господарств колгоспників незалежно від роду занять голови сім`ї. Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року.

Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з

За частиною 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року №885-XII 15 квітня 1991 року введений в дію Закон України "Про власність". Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно абзацу 4 пункту 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженої наказом Мінюсту від 03.03.2004 року №20/5), при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як встановлено статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини,

Відповідно до ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що батько та мати позивача за життя набули право власності по частині вказаного житлового будинку, як на майно колгоспного двору, а тому право власності кожного в розмірі частки на житловий будинок увійшли до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок їх смерті, а позивач в установленому порядку прийняла спадщину, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 15, 16, 182, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 2, 3 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_2 на (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 85 725 гривень, загальною площею - 59,3 м2, житловою площею - 23,6 м2.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері - ОСОБА_3 , на (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 85725 гривень, загальною площею - 59,3 м2, житловою площею - 23,6 м2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко