КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року в складі судді Мазура Ю. Ю.,

встановив:

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 18 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №2534933-044.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 "Замовлення банківських послуг" кредитного договору позичальник просив надати споживчий кредит на рефінансування заборгованості в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб:

п.п.1.2.2. Загальна сума кредиту -218 224, 00 грн;

п.п. 1.2.6. Строк кредиту - 60 місяців;

п.п.1.2.9. Проценти за користування кредитом -0,01% річних;

п.п.1.4. Комісія за обслуговування кредиту -2,5 % щомісячно.

Відповідно до п.1.11. кредитного договору банк зобов`язався надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначений в п. 1.2.2. даного Розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України, на рефінансування заборгованості в іншій кредитній установі у сумі 218 224 грн, на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ "Таскомбанк".

Відповідно до п.1.12. кредитного договору цією Заявою-договором позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ "Банк Кредит Дніпро", , згідно заяви-договору №3027 від 23.07.2021 у сумі 165 000 грн, з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Таскомбанк", на рахунок № НОМЕР_2 в АТ "Банк Кредит Дніпро".

Відповідно до п.1.13. кредитного договору цією Заявою-договором позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти для погашення заборгованості в АТ "Мегабанк ", , згідно заяви-договору №2-604-855-2-21-Г від 11.02.2021 у сумі 53 224 грн, з поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Таскомбанк", на рахунок № НОМЕР_3 в АТ "Магабанк", Харків.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться у Додатку №1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1.4 платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позивальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку №1 до цієї заяви-договору.

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою.

Відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії.

Позивачем було направлено відповідачу повідомлення-вимоги від 26.01.2024 про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Станом на 11.06.2024, заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2534933-044 від 18.11.2021 становить 327 240,15 грн, в т.ч.:

229 717, 24 - заборгованість за тілом кредиту ( в т.ч. прострочена);

33,11 грн - заборгованість по процентам ( в т.ч. прострочена);

97 489,80 грн - заборгованість по комісії ( в т.ч. прострочена).

Посилаючись на вказані обставини АТ «Таскомбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кредитну заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2534933-044 від 18.11.2021 в сумі 327 240,15 грн та відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 2534933-044 від 18.11.2021 в сумі 229 750,35 грн, що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 229 717,24 грн; заборгованість по процентам - 33,11 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 3446,25 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позов суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що позивачем було виконано своє зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, проте останній свій обов`язок щодо їх повернення у відповідності до умов укладеного договору належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідачем не доведено, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконати договірне зобов`язання. Відповідач не звертався до позивача з заявою про настання форс-мажорних обставин та не надав сертифікат про наявність форс-мажорних обставин, що засвідчується Торгово-промисловою палатою України.

16.06.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року шляхом скасування зазначених в преамбулі пунктів і ухвалити нове рішення.

Вважає ухвалене по справі рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Посилається на наявність форс-мажорних обставин, які зумовили неможливість виконання ним умов кредитного договору.

Вважає, що лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, є загальним офіційним документом, а тому посилання позивача на несвоєчасне повідомлення відповідача про настання форс-мажорних обставин не заслуговує на увагу.

Суд першої інстанції не врахував положення п. 5. 8 договору, в якому сторони погодились, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії обставин непереборної сили), що не залежать від волі сторін, такі як: війна, військові дії, блокади, міжнародні санкції, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього договору на період дії зазначених обставин. Доказом форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Зазначені обставини автоматично продовжують термін виконання взаємних зобов`язань сторін по цьому договору на період тривалості дії і ліквідації наслідків таких обставин без відшкодування збитків обох сторін.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» не скористалось.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №2534933-044, за умовами якого позивач надав позичальнику кредитні кошти на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі в сумі 218 224 грн на 60 місяців, зі сплатою 0,01% річних (фіксована процентна ставка).

Обставину отримання грошових коштів відповідач не заперечує.

26 січня 2024 року АТ "Таскомбанк" направило ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором: 162 694,61 грн - основного боргу, 1,47 грн - строкової заборгованості за процентами; 67 022,63 грн - простроченої заборгованості за процентами; 81 123 грн - простроченої комісії, 5 455,60 грн - строкової комісії.

Станом на 11.06.2024, заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2534933-044 від 18.11.2021 становить 327 240,15 грн, в т.ч.: 229 717, 24 - заборгованість за тілом кредиту ( в т.ч. прострочена); 33,11 грн - заборгованість по процентам ( в т.ч. прострочена); 97 489,80 грн - заборгованість по комісії ( в т.ч. прострочена).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №2534933-044 від 18 листопада 2021 року утворилась заборгованість.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2534933-044 від 18 листопада 2021 року.

Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, які зумовили неможливість виконання ним умов кредитного договору, були предметом правової оцінки суду першої інстанції .

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію рф проти України, є загальним офіційним документом, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, а тому не є підставою для звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань за кредитним договором №2534933-044 від 18 листопада 2021 року.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 922/999/22

Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин. Обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22, від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22, від 29 червня 2023 року у справі № 922/999/22).

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажором (обставинами непереборної сили), до яких належить у тому числі військові дії.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначив, що ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 зазначено, що форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 зауважено, що сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2024 у справі №686/16312/22 зазначено, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Так, судом встановлено, що сторони у договорі дійшли згоди, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії обставин непереборної сили), що не залежать від волі сторін, такі як: війна, військові дії, блокади, міжнародні санкції, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього договору на період дії зазначених обставин. Доказом форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Зазначені обставини автоматично продовжують термін виконання взаємних зобов`язань сторін по цьому договору на період тривалості дії і ліквідації наслідків таких обставин без відшкодування збитків обох сторін ( п. 5. 8 договору).

За змістом вказаного пункту договору, сторонами погоджено, що вони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього договору на період дії форс-мажорних обставин (зокрема, визначивши «війну» як одну з обставин).

Разом з тим, суду не надано документу, виданого Торгово-промисловою палатою України про настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) саме для відповідача ОСОБА_1 та саме за спірним кредитним договором.

За відсутності доказів існування обставин, які, згідно з договором, безпосередньо впливають на строк виконання зобов`язання та позбавлення у зв`язку із цим відповідача можливості виконати свої зобов`язання за кредитним договором, підстави для автоматичного застосування пункту 5.8 кредитного договору в частині відкладення строку виконання зобов`язань щодо здійснення відповідних оплат відсутні.

В межах даної справи судом не встановлено як форс-мажорні обставини для відповідача так і наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та їх впливом на спірне зобов`язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено неправильного застосування судом норм матеріального права, або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30.01.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук