Справа № 331/326/25
Провадження № 2/331/1048/2025
У Х В А Л А

про продовження строку

для усунення недоліків позовної заяви

15 серпня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Служби у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10 лютого 2025 рокудану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Так, вказану позовну заяву подано до суду без дотримання вимог пунктів 5) та 6) частини 3 статті 175 та частини 5 статті 177 ЦПК України, якими встановлено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. При цьому, у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Між тим, обґрунтовуючи підстави звернення із даною позовною заявою до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, позивач ОСОБА_1 посилається на ч. 1 ст. 27 ЦПК України, положеннями якої визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

При цьому, у позовній заяві позивачем зазначено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, позивач зазначає, що йому невідомо, де конкретно (в якій країні, місті) проживає відповідач разом із малолітньої дитиною ОСОБА_3 .

Таким чином, позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що вказана вище адреса місця проживання - є останнім зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , чи є місцем постійного її заняття (роботи), або ж майно останньої знаходиться за вищевказаною адресою.

Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності скористалася даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1041215 від 16.01.2025 року, за вказаними параметрами особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації не зазначена.

Згідно інформації, яка міститься у відповіді з Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації № 0349/04-29 від 24.01.2025 року, що надійшла до суду 10.02.2024 року, за даними програмного комплексу «Єдина інформаційна система соціальної сфери» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є отримувачем державної допомоги у Запорізькій області.

Крім того, позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача ОСОБА_2 на визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 за місцем проживання її батька ОСОБА_1 , що свідчило б про наявність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

До матеріалів позовної заяви позивачем не долучено висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати разом з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено статтею 19 СК України.

Необхідно також звернути увагу на те, що за змістом частин 4 та 5 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає Службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини Служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник Служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою, згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до Служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до Служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною Служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його Органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Разом з тим, позовна заява не містить відомостей про звернення позивача до Служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді його звернення.

Крім того, позовна заява не містить висновку даного органу щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, - позивачем по справі ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначене, позивачем не виконано свій процесуальний обов`язок щодо збору доказів у справі, що є неприпустимим в силу принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі за даним позовом.

Між тим, у зазначений строк та на момент постанови цієї ухвали, позивачем не виконано вимоги, які зазначені в ухвалі суду від 10.02.2025 року, а також відсутня інформація щодо отримання позивачем копії вказаної вище ухвали суду.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно частини 6 статті 127 ЦПК України про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення доступу заявника до правосуддя та для забезпечення можливості реалізації конституційного права на захист своїх прав та інтересів у судовому порядку судом, встановленим законом, суд приходить до висновку про доцільність за власною ініціативою продовжити процесуальний строк, встановлений в ухвалі суду від 10 лютого 2025 року для усунення недоліків.

Необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 року, назву Жовтневого районного суду міста Запоріжжя змінено на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя.

30 квітня 2025 року було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадянських формувань щодо перейменування Жовтневого районного суду міста Запоріжжя на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120, 127, 175, 177, 185, 258, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, встановивши позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що у випадку невиконання ним вимог, викладених в ухвалі суду від 10 лютого 2025 року, позов буде визнано неподаним та повернута позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Яцун