Провадження № 2/175/4333/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р. с-ще Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Краснокутська Н.С., вивчивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариство «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла цивільна справа за позовною заява Акціонерного товариство «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року визначено, що дану справу буде розглядати суддя Краснокутська Н.С.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року цивільну справу № 175/13094/25 за позовною заявою Акціонерного товариство «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було надіслано за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (64602, Україна, Харківська обл., місто Лозова, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 9).

В обґрунтуванні підстав для направлення справи за підсудністю в ухвалі Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 року було зазначено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача, у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», є адреса зазначена у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року дану цивільну справу № 175/13094/25 (провадження № 2/629/2031/25) передано у провадження головуючого судді (судді-доповідачу) Мицик С.А.

16.10.2025 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було постановлено ухвалу про повернення вищезазначеної цивільної справи як помилково- надісланої. При цьому, суд керувався положеннями ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, зазначаючи, що згідно відповіді № 1896793 від 16.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Краматорського міського суду Донецької області, територіальну підсудність судових справ якого змінено на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області (рішення Вищої ради правосуддя від 25.07.2023р. № 747/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області»).

Однак, 18.09.2025 року суддею було зроблено запит щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, із якого вбачається, що відповідач у справі зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що належить за територіальною підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (64602, Україна, Харківська обл., місто Лозова, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 9).

Отже, суддя проаналізувавши дану ситуацію, доходить висновку, що дану справу було повернуто помилково за територіальною підсудністю до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з посиланням на такі норми права та правові позиції.

Порядок здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів встановлюється Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265.

Згідно з п. 4 цього Порядку, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (в даному випадку м. Крамоторськ). Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Особа, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) якої знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо вказаних осіб та саме він підлягає застосуванню.

При вирішенні питання щодо підсудності справи необхідно враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 визначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» мають пріоритет над положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частини перша, друга статті 4 Закону.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання / перебування таких осіб, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання / перебування цих осіб у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання / перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а у випадку їх неврахування, повинен це обґрунтувати.

В Постанові від 29 липня 2019 року у справі №4 09/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідка про взяття на облік ВПО засвідчує зареєстроване місце проживання особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014.

Відтак, Лозівським міськрайонним судом Харківської області помилково було направлено справу на розгляд до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище слідує, що розгляд справи судом з порушенням юрисдикції (підсудності) є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Отже, дана справа підлягає передачі для розгляду до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (64602, Україна, Харківська обл., місто Лозова, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 9) за підсудністю.

При цьому, суд зазначає, що вказані обставини не є спором щодо підсудності, відповідно до ст. 32 ЦПК України, оскільки справа передана до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області помилково, тобто не у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 27-28, 31, 32, 187, 260-261, 353, 354 ЦПК України суд-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 175/13094/25 за позовною заявою Акціонерного товариство «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надіслати за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (64602, Україна, Харківська обл., місто Лозова, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 9).

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачу.

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Н. С. Краснокутська