ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1940/25 Справа № 177/2309/24 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 177/2309/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року, яка постановлена суддею Лященко В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 серпня 2019 року в Покровському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 461.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано строк для примирення терміном на чотири місяці. Провадження по справі зупинено до до закінчення строку для примирення.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Д.О., оскаржив її у апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що, надаючи сторонам строк на примирення, суд першої інстанції не врахував, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв`язку з тим, що сторони у справі мають різні погляди на життя, що породжувало постійні конфлікти та сварки під час сумісного проживання та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що шлюб сторін розпався остаточно і відновлювати стосунки позивач по справі не має наміру, тим паче, з тих підстав що він знаходиться в стосунках з іншою жінкою.

З огляду на це позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення, оскільки це суперечитиме загальноприйнятим нормам моралі та інтересам сторін по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 серпня 2019 року в Покровському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 461 (а.с.11).

Сторони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-14).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу 02 жовтня 2024 року.

07 листопада 2024 року суду першої інстанції представником відповідача було подано клопотання в якому остання просила надати сторонам строк для примирення, в обґрунтування клопотання вказала, що сторони мають трьох малолітніх дітей, відповідач вважає, що почуття любові між нею та позивачем не втрачені, тому хоче зберегти шлюб.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з відсутності згоди жінки на розірвання шлюбу та її намірами на збереження сім`ї, що відповідає нормі ст. 111 СК України та ч.7 ст. 240 ЦПК України. Строк для примирення є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, відповідно до п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Як визначено ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суду слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Тобто, зі змісту вказаних норм слідує, що надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. Думка сторін враховується судом лише при визначенні строку на примирення.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Таким чином, врахувавши заяву відповідачки про надання строку для примирення, яка бажає зберегти шлюб з позивачем, наявність у сторін трьох малолітніх дітей, суд обґрунтовано вжив заходів для примирення та надав сторонам строк для примирення в межах, визначених ч. 7 ст. 240 ЦПК України, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України правильно зупинив провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв`язку з тим, що сторони у справі мають різні погляди на життя, що породжувало постійні конфлікти та сварки під час сумісного проживання та ведення спільного господарства, про те, що шлюб сторін розпався остаточно і відновлювати стосунки позивач по справі не має наміру, тим паче, з тих підстав що він знаходиться в стосунках з іншою жінкою та надання сторонам строку на примирення суперечитиме загальноприйнятим нормам моралі та інтересам сторін по справі, не є підставами для скасування ухвали, оскільки надання сторонам строку на примирення не встановлює для них обов`язку спільного проживання чи продовження шлюбних стосунків. Крім того, згідно положень ст. 353 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає оскарженню тільки в межах перевірки дотримання судом правил зупинення провадження у справі, а не з будь - яких інших підстав.

Ухвала суду в частині надання сторонам строку для примирення як така, що не передбачена ст. 353 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, тому не згода позивача з ухвалою суду в цій частині, може бути включена позивачем в апеляційну скаргу на рішення суду, якщо вона буде з ним не згодна.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: