КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/816/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Справа № 761/29280/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення та визнання дій протиправними,

встановив:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення та визнання дій протиправними.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є акціонером Акціонерного товариства «Айбокс Банк», їй належить на праві власності 42339851 простих бездокументарних іменних акцій банку загальною номінальною вартістю 189 682 532,48 грн і складає 24,98% статутного капіталу Банку.

07.03.2023 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 89-рш про відкликання банківської ліцензії АТ «Айбокс Банк».

27.07.2023 року уповноваженою особою Фонду внесено пропозиції за № 2497/019-23лк щодо продажу активів (майна) Банку шляхом проведення відкритих торгів.

04.08.2023 року на підставі вказаної пропозиції рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» визначено активи Банку, що підлягають продажу на відкритих торгах - нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 79 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, площею 520,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,3903 га, кадастровий номер :02:004:0010; житловий будинок, загальною площею 469,8 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка, площею 0,1990 га, кадастровий номер :10003:0019.

В подальшому вказане нерухоме майно виставлене на продаж.

Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача незаконним та дії відповідача з продажу майна незаконними та протиправними на тій підставі, що на рахунку банку наявні кошти для покриття акцептованих вимог кредиторів; відсутні підстави для прийняття рішення про продаж активів (майна) Банку з тих же підстав, що коштів на рахунку Банку було достатньо для покриття акцептованих вимог кредиторів, відповідач не вчиняє дії для збереження майна Банку. Вказане рішення та дії відповідача порушують положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 року за № 3711, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 року № 388 та завданням шкоди позивачу, як акціонеру Банку.

Так, позивач зазначає, що рішення відповідача та здійснення відповідачем реалізації майна Банку спричиняє додаткові витрати, у вигляді публікації оголошення, укладення договору з організатором відкритих торгів, залучення до своєї роботи інших осіб, тощо, оплата яких, в силу ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюється поза чергою, що в свою чергу призводить до зменшення залишкового майна, суперечить меті ефективної ліквідації та функціям Фонду, визначених у ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішення та подальші дії відповідача направлені на відчуження (продаж) майна/активів Банку, є порушенням прав та законних інтересів позивача, як акціонера та Голови Правління Банку, на отримання залишкового майна Банку та/або обмеження у його здійсненні, та створює ризики майнової відповідальності Позивача, як акціонера Банку.

Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 року та визнати незаконними та протиправними дії Фонду з продажу (відчуження) майна (активів) АТ «Айбокс Банк», які оформлені рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував ч. ч. 3 та 4 ст. 5 ЦПК України, які визначають, що єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта НБУ, Фонду, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі.

Так, положення ч. 3 ст. 5 ЦПК України може бути застосовано лише у двох випадках: у випадку виведення з ринку неплатоспроможного банку; у випадку ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акту.

Рішенням Правління НБУ від 07.03.2023 року № 89-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Айбокс Банк» Банк не було визнано неплатоспроможним.

Крім того, рішення Правління НБУ від 07.03.2023 року № 89-рш не було визнано протиправним та не оскаржувалося позивачем, як таке, що порушує його права та інтереси.

Таким чином, положення ч. ч. 3 та 4 ст. 5 ЦПК України стосується лише захисту прав та інтересів осіб, які були порушенні у двох вищенаведених випадках.

Інтереси позивача в цій справі порушені рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продаж(активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк», яке оформлене протоколом засідання комітету від 04.08.2023 року № 64/23-КПА. Даний документ не є документом, на підставі якого здійснюється ліквідація банку, а є документом, на підставі якого здійснюється продаж майна банку, а тому при його оскарженні норми ч. 3 ст. 5 ЦПК України не застосовуються.

Посилання суду на те, що позивачем не надано доказів оскарження рішення Правління НБУ від 07.03.2023 року № 89-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 07.03.2023 року № 277 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «Айбокс Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» є необґрунтованими, оскільки законодавець не ставить можливість оскарження незаконних рішень в процесі ліквідації банку в залежність від оскарження чи не оскарження рішень про початок процедури ліквідації банку.

Висновки суду про відсутність доказів про продаж майна є помилковими, оскільки протиправність рішення не залежить від вчинення та не вчинення конкретних дій на його виконання. Важливо лише те, що прийняте рішення порушує права позивача.

Не відповідає обставинам справи посилання суду на ненадання доказів достатності грошових коштів, накопичених на рахунках банку для покриття акцептованих вимог кредиторів, тому що коштів банку, які знаходились в касі та на накопичувальних рахунках в НБУ, було достатньо для покриття акцептованих вимог кредиторів.

Позивач як акціонер Банку має право звертатися до суду у зв`язку з втручанням в її право власності, яке закріплене ст. 1 Першого протоколу до Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод .

Прийняття Фондом оскаржуваного рішення про продаж активів на аукціоні та здійснення відповідних дій щодо продажу нерухомого майна, за відсутності дійсної необхідності у таких діях для погашення вимог кредиторів призводить до додаткових витрат Фонду, які компенсуються у процесі ліквідації з ліквідаційної маси та як наслідок до недоотримання залишкового майна позивачем. Позивач є пов`язаною з Банком особою, а тому може понести відповідальність внаслідок виконання оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Фонду - Петренко Г.В.просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає що, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, оскільки твердження позивача, що акцептовані вимоги кредиторів повністю покриваються за рахунок наявних коштів, які знаходяться в касі та на накопичувальному рахунку НБУ, Фондом не вживаються заходи щодо збереження майна Банку, а навпаки вчиняються дії на його відчуження, що спричиняє додаткові витрати і протирічить меті ефективної ліквідації банку, - це особиста ніякими доказами не підтверджена думка позивача, а Фонд, як установа, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, діє виключно на підставі спеціального законодавства та не може самостійно змінювати процедуру ліквідації АТ «Айбокс Банк».

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є акціонером АТ «Айбокс Банк», якій належить на праві власності 42 339 851 простих бездокументарних іменних акцій банку загальною номінальною вартістю 189 682 532,48 грн і складає 24,980000% статутного капіталу Банку (а. с. 16, 17).

На підставі рішення Правління НБУ від 07.03.2023 року № 89-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 07.03.2023 року № 277 «Про початок процедури ліквідації АТ «Айбокс Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Айбокс Банк» (а. с. 18-23).

Фонд на власному офіційному сайті повідомив, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13.04.2023 року № 445 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.06.2023 року № 748 погоджено задоволення вимог 129 кредиторів, включених до восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк», на суму 9 580 461,22 грн, що становить 100 % від загальної суми восьмої черги (а. с. 24).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06.07.2023 року № 810 «Про затвердження плану заходів щодо управління майном (активами) АТ «Айбокс Банк» затверджено план заходів щодо управління майном (активами) АТ «Айбокс Банк», що наведені у додатку до цього рішення (а. с. 25).

Відповідно до плану заходів щодо управління майном (активами) АТ «Айбокс Банк», що є додатком до рішення виконавчої дирекції Фонду від 06.07.2023 року № 810, ліквідаційна маса Банку сформована станом на 01.05.2023 року, до складу якої включені активи балансовою вартістю 2 409 519 690,63 грн, оціночною вартістю 2 235 253 164,82 грн, а сама група активів:

Каса та накопичувальний рахунок в НБУ: балансова вартість - 1 217 347 263,32 грн, ринкова вартість - 1 217 347 263,32 грн.

Інвестиційні, ювілейні та сувенірні монети: балансова вартість - 0,00, ринкова вартість - 0,00 грн;

Кошти в інших банках: балансова вартість - 436 064 445,69 грн, ринкова вартість - 436 043 235,26 грн;

Кредити, надані юридичним особам: балансова вартість - 151 031 428,94 грн, ринкова вартість - 83 992 398,36 грн;

Кредити, надані фізичним особам: балансова вартість - 46 600 482,92 грн, ринкова вартість - 2 211 297,87 грн;

Цінні папери та корпоративні права: балансова вартість - 161 061 097,57 грн, ринкова вартість - 148 723 761,11 грн;

Дебіторська заборгованість: балансова вартість - 260 410 600,72 грн, ринкова вартість - 205 467 905,86 грн;

Основні засоби, інші необоротні матеріальні активи: балансова вартість - 136 490 447,52 грн, ринкова вартість - 140 808 245,00 грн;

Нематеріальні активи: балансова вартість - 505 363,95 грн, ринкова вартість - 546 826,96 грн;

Позабалансові активи (цінності): балансова вартість - 8 560,00 грн, ринкова вартість - 112 231,08 грн (а. с. 26, 27).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.09.2023 року № 1201 погоджено задоволення вимог 99 кредиторів, включених до дев`ятої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк» на суму 11 524 689,53 грн, що становить 100% від загальної суми дев`ятої черги.

Рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів АТ «Айбокс Банк» вирішено визначити активи Банку, що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), а саме: квартира, загальною площею 79 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, площею 520,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,3903 га, кадастровий номер :02:004:0010; житловий будинок, загальною площею 469,8 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка, площею 0,1990 га, кадастровий номер :10003:0019 (а. с. 49-51).

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що частинами 3 та 4 ст. 5 ЦПК України визначено, що єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта НБУ, Фонду, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі.

Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного в частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку.

Враховуючи те, що позивач не довела суду належними та допустимими доказами порушення власних прав, позивач звернулась до суду із неналежним способом захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошових коштів, накопичених на рахунках АТ «Айбокс Банк» достатньо для покриття акцептованих вимог кредиторів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частина 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Фонд з дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів (ч. 5 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частина 1 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно, що є об`єктом довірчої власності, інше майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визнання протиправними (незаконними) та скасування рішень (індивідуальних актів), визначених частиною третьою цієї статті, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку та відновлення прав акціонерів на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення банку з ринку та ліквідації; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Фонду про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших рішень (індивідуальних актів), прийнятих на його виконання, а також рішень (індивідуальних актів) щодо призначення уповноважених осіб Фонду, делегування їм повноважень, рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку та рішень (індивідуальних актів) Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, а також рішень (індивідуальних актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Як встановлено апеляційним судом, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування Рішення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 з тих підстав, що позивачем оспорюються рішення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків "Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо відчуження активів банку, а отже, такий спір не є публічно-правовим.

У справі встановлено, що рішенням Правління НБУ від 07.03.2023 року № 89-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 07.03.2023 року № 277 «Про початок процедури ліквідації АТ «Айбокс Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Айбокс Банк», розпочато процедуру ліквідації Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06.07.2023 року № 810 «Про затвердження плану заходів щодо управління майном (активами) АТ «Айбокс Банк» затверджено план заходів щодо управління майном (активами) АТ «Айбокс Банк».

Рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів АТ «Айбокс Банк» від 04 серпня 2023 року вирішено визначити активи Банку, що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні).

Таким чином, з метою забезпечення виконання заходів щодо управління майном (активами) Банку та задоволення вимог кредиторів виконавчою дирекцією Фонду затверджено способи, порядок, склад та умов відчуження майна Банку, після чого рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків визначено активи Банку, що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні).

Звертаючись до суду, позивач посилалася на те, що відсутні підстави для прийняття рішення про продаж активів (майна) Банку з тих підстав, що коштів на рахунку Банку було достатньо для покриття акцептованих вимог кредиторів.

Із набранням чинності Законом України від 13.05.2020 року № 590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» були внесені зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом доповнення його ст. 266-1, а також до ст. 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Норми зазначених статей містять приписи про те, що визнання протиправним (незаконним) та скасування: індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; Фонду про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших індивідуальних актів, прийнятих на його виконання, а також індивідуальних актів щодо призначення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делегування їм повноважень; рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку; індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку або окремих положень вказаних адміністративних актів - не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.

Ці ж норми закріплюють, що визнання протиправним (незаконним) та скасування вищезгаданих індивідуальних актів/рішень або окремих їх положень, у тому числі, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Тобто, вказаними нормами визначено обмеження у способах захисту прав колишніх учасників неплатоспроможного банку чи банку, що ліквідується, які фактично зводяться до захисту таких прав шляхом заявлення вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта НБУ, ФГВФО, Мінфіну, НКЦПФР, рішення КМУ.

Отже, єдиним способом захисту прав особи, яка постраждала внаслідок порушень закону у процедурі виведення банку з ринку, ліквідації банку, є стягнення збитків у грошовій формі.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19.

У цій же постанові (пункт 9.17) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на параграф 5 статті 66 Директиви Європейського Парламенту і Ради (ЄС) 2014/59/ЄС від 15.05.2014 року «Про основні положення щодо фінансового оздоровлення та виведення з ринку неплатоспроможних банків та інвестиційних фірм» (далі - також Директива 2014/59/ЄС), у якому визначено, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кредитори, яких стосується виконання повноважень на списання або конверсію відповідно до параграфа 4, не мали права оскаржувати зменшення основної суми інструменту чи зобов`язання або у відповідних випадках його конверсію згідно з будь-якими положеннями законодавства держави-члена.

А також вказала на статтю 85 цієї Директиви, згідно з якою порядок оскарження рішень про вжиття заходів із запобігання кризі, який, зокрема, врегульовує, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кожна особа, якої стосується рішення про вжиття заходу з управління кризою, мала право на оскарження такого рішення. До права на оскарження застосовуються такі положення: подання апеляційної скарги автоматично не призупиняє дію оскаржуваного рішення; рішення органу із врегулювання підлягає негайному виконанню і є підставою для спростовної презумпції, що призупинення його виконання суперечило б інтересам суспільства. Для захисту інтересів осіб, які діють добросовісно і які придбали акції та інші активи, права або зобов`язання установи, яка підлягає врегулюванню, скасування рішення органу із врегулювання не впливає на адміністративні дії або транзакції, які здійснив орган із врегулювання на підставі скасованого рішення. У такому випадку засоби правового захисту у зв`язку із неправомірним рішенням або дією органів із врегулювання обмежуються компенсацією збитків, яких зазнав заявник у результаті рішення або дії.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19, «висновки суду першої інстанції про те, що права і законні інтереси позивача як учасника Банку порушено внаслідок прийняття рішень Правління НБУ, виконавчої дирекції Фонду та постанови КМУ про віднесення ПАТ «КБ «Приватбанк» до категорії неплатоспроможних, виведення його з ринку шляхом застосування процедури викупу державою як інвестором неплатоспроможного банку відповідно до статей 39, 41-1 Закону № 4452-VI, є передчасними. Вирішення питання про те, чи порушені права та законні інтереси позивача, суд може вирішити тільки у спорі за належною позовною вимогою - про відшкодування завданої шкоди у грошовій формі. А для застосування частини третьої статті 5 ГПК України слід встановити, що позивач є (був) учасником банку й обґрунтовує порушення прав та інтересів виведенням неплатоспроможного банку з ринку або ліквідацією банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта НБУ, Фонду, Мінфіну, НКЦПФР, рішення КМУ.»

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, предметом спору є вимоги про визнання незаконним та скасування індивідуального рішення Фонду - рішення комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 року, а також визнання незаконними та протиправними дій Фонду з продажу (відчуження) майна (активів) АТ «Айбокс Банк», які оформлені рішенням комітету Фонду з питань консолідації, управління та продажу майна (активів) банків «Про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства «Айбокс Банк» від 04.08.2023 року.

Поряд із цим позивач не заявляла у цьому позові вимог про відшкодування шкоди у грошовій формі, а підстави позову обґрунтувала порушенням відповідачем її майнових прав на отримання залишкового майна неплатоспроможного банку.

Наведені у позові обґрунтування засвідчують, що ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх майнових прав як учасника банку - акціонера з метою поновити такі права та загалом своє правове становище, яке існувало до початку процедури виведення банку з ринку у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідації банку.

Беручи до уваги такі обставини, колегія суддів вважає, що у цій справі предметом спору є вимоги, які не відповідають вимогам закону, оскільки не спрямовані на реалізацію права на відшкодування шкоди, завданої оскарженими актами, та мають на меті відновити майнові права та правове становище позивача як акціонера АТ «Айбокс Банк».

Зазначене узгоджуються із висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 826/7432/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач як акціонер Банку має право звертатися до суду у зв`язку з втручанням в її право власності, яке закріплене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, є необґрунтованими з огляду на таке.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19, відповідно до цієї статті Директиви 2014/59/ЄС скасування рішення відповідного органу не повинне впливати на подальші акти чи правочини, які базувалися на такому рішенні; способи захисту від помилкового рішення чи дії обмежуються компенсацією майнових втрат позивача. Зазначений підхід базується на тому, що у процедурі виведення банку з ринку відбуваються настільки радикальні зміни як у структурі статутного капіталу, так і в майні банку (в тому числі внаслідок його докапіталізації), що навіть у разі порушення закону під час таких процедур повернення постраждалих осіб у попередній стан є неможливим, унаслідок чого як спосіб захисту порушених майнових прав може застосовуватися лише відшкодування збитків.

Встановлені законом обмеження у способі захисту прав акціонера неплатоспроможного банку у процедурі виведення його з ринку за участю держави узгоджуються з регулюванням за ст. 85 Директиви 2014/59/ЄС та з вимогами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції (яка є частиною національного законодавства), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше, ніж поняття «майно» розуміється у праві України, як і в цілому у праві держав континентальної системи права. У контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції під «possessions» розуміється не тільки наявне майно (existing possessions), але й ціла низка інтересів економічного характеру (активів (assets)). Поряд з іншим рухомим та нерухомим майном під захист ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції підпадають корпоративні права, зокрема, акції (і не лише в частині їх вартості, а й у частині прав щодо контролю над підприємством, які вони надають власнику), патенти, ліцензії, професійна клієнтура («добре ім`я»), матеріальна компенсація, присуджена судовим рішенням, право на пенсію та інші виплати (справи «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року, § 54; «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, рішення ЄСПЛ від 05 січня 2000 року, § 100; «Броньовский проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96, рішення ЄСПЛ від 22 червня 2004 року, §129; «Гратзінгер та Гратзінгерова проти Чеської Республіки» (Gratzinger and Gratzingerova v. Czech Republic), заява № 39794/98, рішення ЄСПЛ від 10 липня 2002 року, § 69; «Прессос компанія Нав`єра А. О.» та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S. A. and оthers v. Belgium), заява № 17849/91, рішення ЄСПЛ від 20 листопада 1995 року).

Закріплений у першому реченні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції принцип мирного володіння майном є загальним щодо всіх видів майна. Умови позбавлення особи власності передбачено у другому та третьому реченнях цієї статті: таке втручання має бути передбачено законом і відбуватися в інтересах суспільства (для забезпечення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, сплати податків та іншого) з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами таких інтересів та вимогами захисту відповідного конвенційного права.

Надання уповноваженій особі Фонду повноважень на вжиття заходів щодо продажу майна неплатоспроможного банку без відповідного скликання загальних зборів акціонерів відповідно до затвердженого Фондом плану врегулювання передбачено законом. Отже, таке обмеження прав акціонерів, яке було доступним, чітким і передбачуваним, зокрема для позивача, відповідають критерію законності в розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції. Це обмеження спрямоване на забезпечення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів у збереженні платоспроможності банку, який займав місце на ринку фінансових послуг, і ліквідація якого могла потягнути істотні негативні наслідки фінансової нестабільності. З огляду на відсутність інших юридичних засобів збереження такої стабільності, які би відповідали європейським вимогам, і за наявності гарантій для акціонерів у разі завдання їм збитків отримати відповідне відшкодування, застосовані обмеження є пропорційними зазначеній легітимній меті.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення справедливого балансу між вищевказаним суспільним інтересом у втручанні у право власності позивача як акціонера Банку шляхом продажу нерухомого майна неплатоспроможного Банку, позаяк законом передбачено можливість компенсації шкоди акціонеру, якщо він у відповідному судовому процесі підтвердить добросовісність своїх дій у правовідносинах із банком, що ліквідується, і порушення своїх прав та законних інтересів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та фактично зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони позивача про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу сторони позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.