Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 Справа №607/24669/25 Провадження №2-о/607/614/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., заявниці - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство внутрішніх справ України, про встановлення факту спільного проживання, -

В С Т А Н О В И В :

26.11.2025 заявниця ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з моменту реєстрації шлюбу до дня смерті, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви заявниця вказала, що проживала разом із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 25.04.1987 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 1988 році у них народився син, який проживав разом із ними. Вказує, що чоловік був основним годувальником сім`ї, оскільки його дохід значно перевищував дохід заявниці. На час смерті чоловіка вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , який належав заявниці на праві власності. Проте заявниця була зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Встановлення факту спільного проживання має для заявниці юридичне значення, оскільки звернувшись з заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, їй було відмовлено. Причиною відмови слугувало те, що факт спільного проживання з чоловіком по день смерті потребує уточнення, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами. З цих підстав просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 27.11.2025 відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі.

В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги повністю та просила суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Міністерство внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25.04.1987 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 25.04.1987 Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 26.11.1988 Тернопільським міським відділом ЗАГСу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 у віці 54 роки, про що 26.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1463, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 , суд встановив, що ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою з 13.11.2012 по 09.10.2015, а ОСОБА_1 - з 27.02.2017.

З копії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 18.06.1997, встановлено, що ОСОБА_1 з 31.08.1993 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а з 27.02.2017 - за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту-довідки № 102 від 17.07.2025, виданої Тернопільською філією ТОВ «Керуюча компанія «БУДСЕРВІС», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею проживав її покійний чоловік ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , що засвідчують свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 30862693 від 04.08.2011, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І., за реєстром № 1234.

Згідно із відповіддю Відділу координації пенсійних питань Мністерства внутрішніх справ України щодо оформлення оформлення подання ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого годувальника, а саме відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема, органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Під час розгляду документів ОСОБА_1 з`ясовано, що факт її спільного проживання з померлим ОСОБА_2 підтверджено актом-довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» від 17.07.2025 № 102, у зв`язку з чим така інформація щодо підтвердження факту спільного проживання потребує уточнення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він є сином заявниці та вказав, з його народження і до смерті батька батьки завжди проживали разом, а саме: до 1991 року - по АДРЕСА_4 , потім до 2013 року - по АДРЕСА_3 , з 2013 року - по АДРЕСА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є подругою заявниці ОСОБА_1 , їх чоловіки працювали разом та вони дружили сім`ями, ходили в гості один до одного. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, спершу на квартирі, потім в будинку по АДРЕСА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що заявниця ОСОБА_1 є сестрою її чоловіка та вказала, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом по АДРЕСА_1 до смерті ОСОБА_2 , та вони ходили до них у гості.

За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої ОСОБА_1 заяви не встановив.

Відповідно до пунктів, 3, 13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 р. за № 135/13402, до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються, зокрема, документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника. За документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються: 1) відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт; 2) рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.

Звернувшись за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, ОСОБА_1 отримала відповідь про те, що інформація щодо підтвердження факту спільного проживання разом із ОСОБА_2 потребує уточнення.

Водночас, викладені ОСОБА_1 доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявниця проживала спільно з ОСОБА_2 з дати реєстрації шлюбу - 25.04.1987, та до дати його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, факт спільного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з моменту реєстрації шлюбу та до дня смерті останнього знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому такий факт породжує юридичні наслідки.

Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_9 за місцем проживання ОСОБА_2 не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що такі особи не проживали разом, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 484/747/17 від 10.01.2019.

З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника залежить від доведення факту спільного проживання заявниці зі померлим годувальником ОСОБА_2 до дня його смерті, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дати реєстрації шлюбу - 25.04.1987, до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення суду складено 23.12.2025.

Реквізити учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Міністерство внутрішніх справ України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богомольця, 10, код ЄДРПОУ - 00032684.

Головуючий суддяВ. М. Позняк