П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2025 року місто Київ

справа № 752/4619/24

провадження № 22-ц/824/5885/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2024 року,ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І., -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 160080 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивачці на праві власності належить транспортний засіб Ssang Yong, модель Actyon, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується її син ОСОБА_5 , який проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Вдень 28.08.2023, автомобіль знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , де проживає сім`я сина позивачки. Відповідач ОСОБА_4 подряпав лакофарбове покриття на правому передньому крилі, правій передній двері, тобто пошкодив автомобіль.

ОСОБА_5 вимушений був встановити біля будинку АДРЕСА_1 акумуляторну камеру спостереження за автомобілем, яка зафіксувала такі випадки пошкодження автомобіля; 04.09.2023 о 12:41 дня - праві задні двері, 15.09.2023 о 13:06 дня - ліві задні двері, 22.08.2023 о 10:15 ранку - праве заднє крило, вночі 24.09.2023 відповідач ОСОБА_4 , будучи у свій День народження в нетверезому стані , повторив свій неправомірний вчинок та знову пошкодив автомобіль, що знаходився біля будинку АДРЕСА_1 та зробив подряпини лакофарбового покриття на лівих передніх дверях, лівому задньому крилі, а також зробив дві полоси світло коричневою фарбою на чорному покритті автомобіля.

Син позивача на прохання останньої 06.09.2023 та 24.09.2023 звертався із заявами до Голосіївського УП ГУНП України в м. Києві про вжиття превентивних заходів щодо запобігання правопорушення з боку відповідача, які були проведені працівником поліції. В ході перевірки поліцією вказаних заяви відповідач заперечив факт пошкодження ним автомобіля, але продовжувати вчинення подібних дій припинив.

Відповідно до рахунку-фактури № КС000000766, що складено на замовлення позивача ТОВ «Карсенс», до якої позивач звернулася за надання послуги з виконання робіт по відновленню автомобіля (ремонт) вартість відновлювальних робіт складає 160080 грн.

Окрім матеріальної шкоди, позивачу завдано і моральної шкоди неправомірними діями відповідача, оскільки в результаті пошкодження автомобіля, позивач, пенсіонерка, вимушена страждати через відчуття беззахисності своєї власності від неодноразових неправомірних дій відповідача, який безпричинно пошкодив автомобіль, позивач вимушена докладати додаткових зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля, незаплановано витрачати дуже значні кошти для ремонту. Моральну шкоду позивач оцінила в 10000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 грн. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування з ОСОБА_4 спричиненої позивачу матеріальної шкоди та стягненні витрат на правничу допомогу адвоката, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю. В апеляційній скарзі зазначає, зокрема, про те, що судом першої інстанції порушені права позивача на подання доказу спричиненої шкоди - звіту оцінювача ТОВ «СВМ Бізнес Групп» про визначення вартості спричинених позивачу збитків пошкодженням автомобіля від 13.11.2024, що призвело до ухвалення незаконного рішення та позбавило позивача судового захисту.

Крім того, апелянт зазначає, що рішення суду в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. є незаконним, оскільки витрати підтверджені належними доказами, що приєднані до заяви про розподіл судових витрат від 15.11.2024. Сплата вартості адвокатських послуг сином позивача ОСОБА_6 не може бути підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю. Відповідач вважає, що рішення прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів. Зокрема, зазначає про те, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є заінтересованими особами, оскільки ОСОБА_7 є подругою дружини свідка ОСОБА_5 , а останній є матеріально заінтересованою особою, використовує зазначений автомобіль та є ініціатором судового процесу, тобто вигодонабувачем у зазначеній справі, який за рахунок відповідача бажає збагатитися. Крім того, зазначає про те, що судом першої інстанції зроблено висновок про доведеність нанесення відповідачем матеріальної шкоди автомобілю на підставі недостовірних та неналежних доказів. Безпідставно ухвалюючи рішення про задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, судом не було встановлено, якої саме матеріальної шкоди було завдано автомобілю, що унеможливлює задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди та визначення її розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції в частині встановлення вини відповідача у спричиненні позивачу матеріальної шкоди пошкодженням належного останній автомобіля та стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди законним.

У відзиві представник ОСОБА_4 адвокат Зайцев І.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині, а саме в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кішук Т.В. апеляційну скаргу позивача підтримала і просила її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без змін.

ОСОБА_4 свою апелційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Ssang Yong, модель Actyon, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться у користування ОСОБА_5 .

На відеозаписі, наданого позивачкою, зафіксовано, що 04.09.2023 відповідач подряпав задні праві дверцята автомобіля позивачки, 15.09.2023 - задні ліві дверцята, 22.09.2023 заднє праве крило. Відеозапис від 23.09.2023 не містить відомостей про пошкодження відповідачем зазначеного автомобіля.

Згідно з рахунком-фактурою № КС000000766, складеним ТОВ «Карсенс», вартість відновлювальних робіт автомобіля складає 160080 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу як власнику автомобіля, неправомірними діями відповідача були спричинені пошкодження у вигляді подряпин задніх правих дверцят, задніх лівих дверцят, переднього крила і дверцят з правої сторони, заднього правого крила автомобіля. Суд першої інстанції вважав встановленим, що дійсно відповідач спричинив збитки позивачці, подряпавши належний їй автомобіль, а тому вона може вимагати їх відшкодування за рахунок останнього.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела належними доказами розмір спричиненої їй шкоди; з наданого позивачем рахунку неможливо встановити, до нього включена вартість робіт по відновлювальному ремонту лише тих пошкоджень, що спричинив відповідач (подряпини задніх правих дверцят, задніх лівих дверцят, переднього крила і дверцят з правої сторони, заднього правого крила автомобіля), чи до цього рахунку включені роботи по відновлювального ремонту тих пошкоджень, які були на автомобілі раніше (вм`ятина на задніх лівих дверцятах та задньому лівому крилі, на цих місцях також не було лакофарбового покриття). Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не надала суду беззаперечних доказів на підтвердження розміру збитків, спричинених саме відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правомірно вимагає відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена їй внаслідок пошкодження належного їй рухомого майна. Внаслідок неправомірних дій відповідача, який безпричинно пошкодив її автомобіль, вона була змушена докладати додаткових зусиль, для відновлення пошкодженого автомобіля, не заплановано витрачати кошти для ремонту, а також докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав у суді. Суд вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, але не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати, завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Аналіз положень ст.ст.11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Судом установлено, що дійсно відповідач спричини збитки позивачці, подряпавши належний їй автомобіль.

Зазначені обставини підтверджуються переглянутим відеозаписом, на якому зафіксовано, що 04.09.2023 відповідач ОСОБА_4 подряпав задні праві дверцята автомобіля позивачки, 15.09.2023 - задні ліві дверцята, 22.09.2023 заднє праве крило; а також показаннями свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що 28.08.2023 вона була свідком того, як ОСОБА_4 подряпав автомобіль, який стояв по АДРЕСА_1 , та свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що він користується належним його матері автомобілем, який ставить біля свого будинку на АДРЕСА_1 . Після того, як були виявлені подряпини на автомобілі, він встановив камери спостереження, на яких і були зафіксовані дії відповідача ОСОБА_4 , який подряпав автомобіль з різних сторін. Крім того, ці обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи фотосвітлинами.

Доводи відповідача в тій частині? що позивачем не доведено ні шкода, ні її розмір, а надані позивачем на підтвердження цих обставин докази, а саме відеозапис та покази свідків є неналежними та не допустимими доказами, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».

Оцінивши наданий позивачем відеозапис, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту заподіяння саме відповідачем шкоди позивачу як власнику автомобіля шляхом його пошкодження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в тій частині, що покази свідків не є достовірними доказами, оскільки свідки є особами заінтересованими, і відповідно не можуть бути враховані судом, є безпідставними, оскільки покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань, узгоджуються з дослідженим відеозаписом, на якому зафіксований ОСОБА_4 , який наносить пошкодження автомобілю, що належить позивачці. Також нанесення подряпин на автомобіль зафіксовано і на наявних у справі фотосвітлинах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду беззаперечних доказів на підтвердження розміру збитків спричинених саме відповідачем. Проте з такими висновками погодитись не можна, зважаючи на наступне.

За загальним правилом збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ст.22 ЦК України).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду та такої ж якості), полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Наданий позивачем рахунок-фактура № КС000000766 від 24.09.2023, складений ТОВ «Карсенс», підтверджує, що для відновлення пошкодженого автомобіля позивачу необхідно витратити 133400 грн. (сума без ПДВ).

Апеляційний суд долучив до матеріалів справи поданий позивачем до апеляційної скарги звіт про визначення вартості майнового (матеріального) збитку, завданого власнику автомобіля Ssang Yong, модель Actyon, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки такий звіт має суттєве значення у цій справі та додатково підтверджує розмір завданих позивачу збитків.

У всіх юридичних справах правосуддя та справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №640/3040/21.

Отже, з метою захисту прав позивача, майно якої було пошкоджено, апеляційний суд вважав за необхідне приєднати до матеріалів справи звіт оцінювача про вартість майнового (матеріального) збитку, завданого ОСОБА_1 , який станом на 13.11.2024 становив 141000 грн.

Оскільки вартість майнового збитку за звітом оцінювача становить 141000 грн., що підтверджує суму зазначену спеціалістом у рахунку -фактурі від 24.09.2023, колегія суддів вважала за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вартість робіт та послуг в сумі 133400 грн.. Саме такий розмір шкоди є доведеним належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновки суду першої інстанції в частині недоведеності позивачем розміру збитків були передчасними та помилковими, у зв`язку з наявністю законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 згідно з вимогами частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 в частині недоведеності розміру моральної шкоди, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року в справі № 761/24143/19 (провадження № 61-17538св20).

Встановивши, що позивачу як власнику автомобіля, неправомірними діями відповідача були спричинені пошкодження належного їй рухомого майна, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена була докладати додаткових зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля, а також докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, що супроводжується значними душевними стражданнями внаслідок необхідності понесення матеріальних збитків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем її вимог про відшкодування моральної шкоди, розмір якої в сумі 10000 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 висновки суду не спростовують і на їх правильність не впливають.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає достягненню сума судового збору за подання позову в розмірі 1334 грн. та сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2001 грн.

Крім того, з відповідача також підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, здійснені позивачем. Так, між адвокатом Кіщук Т.В. та ОСОБА_1 07.09.2023 була укладена угода № 587-23 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якої адвокат отримує від клієнта або третіх осіб, уповноважених нею, гонорар у розмірі, який визначається із розрахунку 1000 грн. робочого часу адвоката, що витрачений у межах необхідних для виконання умов угоди дій (складення заяв, заяв по суті справи, інших процесуальних документів тощо) та сплачується у розмірі витрат за фактично використаний робочий час адвоката, що оформлюється відповідним розрахунком ( п.4 угоди).

Згідно акту виконаних робіт від 15.07.2024 адвокатом Кіщук Т.В. виконані наступні роботи: зібрання доказів порушення прав ОСОБА_1 , на що витрачено 1 година, а також підготовка та складення проєкту позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на що витрачено 4 години.

Загальна вартість робіт та наданих послуг становить 5000 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Верховний Суд у своїй численній практиці підтвердив, що достатньо доказів, що підтверджують обсяг послуг і їх вартість, навіть якщо оплата ще не здійснена повністю, але є зобов`язання.

Отже, оскільки ОСОБА_1 має зобов`язання перед адвокатом Кіщук Т.В., позивач має право просити стягнути такі витрати з відповідача, незалежно, хто такі витрати поніс.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу є доведеними та обґрунтованим, відповідачем не доведено їх неспівмірності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та в частині вирішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 133400 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в сумі 1334 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2001 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус