КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

справа № 761/5524/24

провадження № 22-ц/824/7256/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В. Сушко Л.П.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Волошина В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в

м. Києві, в якому просив суд:

- стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди (збитки) 228329,02 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 105000,0 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що внаслідок протиправної поведінки і неналежного виконання своїх обов`язків відповідачем, з квітня 2019р. по теперішній час, позивач позбавлений права користуватися власними коштами у розмірі 228329,02 грн., що є недоплаченою йому пенсією. Позивач стверджує, що протиправна поведінка підтверджується наявними рішеннями судів, які набрали законної сили, а наявність заборгованості з виплати пенсії підтверджується розрахунками здійсненими відповідачем, які не оскаржуються позивачем. Неодноразові звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, навіть при наявності рішень судів, не дали результатів, що завдало позивачу, як матеріальної так, і моральної шкоди.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50000,0 (п`ятдесят тисяч грн.); витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,0 (п`ять тисяч п`ятсот грн.).

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять грн.) 20 коп.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати , постановити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у відповідності до чинного законодавства, пенсія апелянта є його особистою власністю, гарантованою Державою. Однак, з вини відповідача, скаржнику невиплаченої пенсі, дані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили та визнані учасниками справи. Дані кошти по недоплаченій пенсії є майном апелянта, право власності на яке гарантовані Конституцією та Конвенціями.

Проте, внаслідок неналежного врядування та довготривалої протиправної поведінки відповідача, що триває з 2019 року, апелянт позбавлений права розпоряджатися своїм майном, що істотно завдало шкоди скаржнику, в тому числі і матеріальному в розмірі недотриманих коштів.

Матеріали справи містять письмові докази на підтвердження обставин у даній справі, а саме рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2020 року та від 29.11.2021 року, а також листи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засіданні нез`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не було надано до суду належні та допустимі докази, в обґрунтування вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме в розмірі 228329,02 грн., при цьому посилання сторони позивача на листи відповідача від 21 жовтня 2022р. № 22843-21317/Ч-02/8-2600/22 та від 07 вересня 2023р. № 2600-0202-8/175286 є помилковими, оскільки зазначеними листами позивачу було повідомлено про розмір пенсії, яка підлягає до сплати позивачу.

Стягуючи моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн,суд враховував, що рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва, які набрали законної сили, встановлено протиправність дій відповідача, щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу пенсії у відповідному розмірі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що останньому з боку відповідача завдано моральну шкоду, яка виразилась у зміні нормального способу його життя, постійному стресі через неможливість отримати єдине джерело його доходу, яке ним в повній мірі на законних підставах було набуто, що змушує його постійно вживати дії пов`язані із захистом своїх прав на пенсію, шляхом постійного звернення до національних судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020р. по справі № 826/16139/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 05 березня 2019р. виплату ОСОБА_1 перерахованої пенсії загальною сумою (виключаючи поетапність виплати перерахованої пенсії), з урахуванням вже виплачених сум такої перерахованої пенсії. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2021р. по справі № 640/23524/20, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною відмову та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 20 липня 2020р. № 21/3/2-9/878-266, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01 квітня 2019р., у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992р. № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням виплачених сум. В решті позову відмовлено.

В досудовому порядку, відповідач повідомив позивача, листами від 21 жовтня 2022р. № 22843-21317/Ч-02/8-2600/22 та від 07 вересня 2023р. № 2600-0202-8/175286, про перерахунок пенсії позивачу та нарахування коштів в розмірі 228329,02 грн. недоплаченої пенсії за період з квітня 2019р. по серпень 2022р. Даними листами відповідач також повідомив позивачу, що виплату буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач стверджував, що внаслідок такої довготривалої протиправної поведінки відповідача, що триває з квітня 2019р. по теперішній час, з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу було спричинено матеріальну і моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення моральної шкоди, то в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року по справі № 910/479/21.

Так, рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2020р. по справі № 826/16139/18 та від 29 листопада 2021р. по справі № 640/23524/20, було встановлено протиправність бездіяльності відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо неналежного нарахування та порядку виплати пенсії позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані рішення, набрали законної сили, а отже обставини, встановлені вказаним рішеннями, не підлягають доказуванню.

Враховуючи, що зазначеними вище рішеннями було встановлено протиправність бездіяльності відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, враховуючи критерій розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн буде достатньою для відновлення порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді