Провадження № 2/761/4659/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Власенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2020 року до Подільського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач належним чином не здійснює оплату таких послуг, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 01.05.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 204 979,30 грн. а саме: 182 697,69 грн. - заборгованість за поставлену теплову енергію у гарячій воді; 14 067,72 грн. - інфляційна складова боргу; 8 213,89 грн. - 3% річних.

Як зазначає позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги №601-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», позивач прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг постачання теплової енергії в розмірі 182 697,69 грн.

А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.11.2021 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Київтеплоенерго» заборгованість, що виникла станом на 01.05.2018 року в розмірі 204 979,30 грн., а саме: 182 697,69 грн. - заборгованість за поставлену теплову енергію у гарячій воді; 14 067,72 грн. - інфляційна складова боргу; 8 213,89 грн. - 3% річних.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 21.10.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задоволено, скасовано заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 листопада 2021 року по цивільній справі № 758/1551/20 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.10.2024 року представник відповідача подав до Подільського районного суду м.Києва відзив на заявлені вимоги в якому він просив відмовити в задоволенні заявлених вимог. Крім того, представник просив застосувати строк позовної давності періоду нарахування та стягнення заборгованості з оплати, інфляційної складової боргу та 3% річних. Як зазначено у відзиві, позивачем надаються послуги опалення та гарячого водопостачання з 01.05.2018 року, позивач не уповноважений позиватись стосовно боргу за постачання послуг іншим суб`єктом господарювання. Також варто врахувати багаторічний спір між споживачем та постачальником стосовно опалювальної площі. В даних особового рахунку відповідача № НОМЕР_1 , який відкритий КП «Київтеплоенерго», зазначена площа опалення нежилого приміщення в розмірі 447,10 кв.м . Співробітники КП «Київтеплоенего» вирішили, що за площу МЗК в розмірі 29,8 кв.м повинна сплачували одна відповідач. Однак вона не погоджується з цим, так як є власником частини приміщень в багатоквартирному будинку. Сходовими клітинами користуються всі мешканці.

Відповідач зазначає, що постачальники ігнорують звернення ОСОБА_1 і в подальшому нараховані до оплати за спожиті житлово-комунальні послуги (опалення, гаряче водопостачання, холодне водопостачання) суми, які не відповідають опалювальній площі, нормативним та технічним показникам опалювальних приладів, сантехнічного обладнання а також приладам обліку нежитлового приміщення мансарди за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Також представник зазначив, що сума пені, розрахована позивачем, є надмірно великою та виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд має зменшити розмір пені до її розумного розміру.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 16.12.2024 року цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

06.01.2025 року зазначена справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва.

Після надходження справи до Шевченківського районного суду м.Києва відзив на заявлені вимоги до суду не надходив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, не звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні, яке відбулось 13.03.2025 року були приєднані пояснення представника позивача в якому він просить задовольнити позовні вимоги. Представник зазначає, що з відповідача правомірно було стягнуто заборгованість за послуги отримані до 01.05.2018 року. Стороною відповідача не спростовано правомірність правочину цесії на підставі якого позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідач не надала доказів сплати за послуги, які вона отримала до 01.05.2018 року так само не надано до суду доказів відповідач зверталася до ПАТ «Київенерго» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого опалення чи постачання гарячої води, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісного надання цих послуг. Щодо строків позовної давності представник зазначив, що строк позовної давності щодо позовних вимог про надані послуги до 01.05.2018 року почав обчислюватись з моменту укладення договору цесії, тобто з 11.10.2018 року, оскільки раніше позивачу не було відомо про порушення свого права. В той же час представник звертає увагу, що представник відповідача просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності не до основної суми заборгованості, а до трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідач та його уповноважений представник у судове засідання не з`явились. Уповноважений представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог та задовольнити клопотання про поворот виконання рішення суду.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи тривалість перебування справи в провадженні судів, так як позивач не відмовлявся від позовних вимог, уникаючи затягування вирішення справи судом, суд ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення загальною площею 447,10 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 27.01.2004 року та відповідно споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надавав ПАТ «Київенерго», за вказаною адресою.

ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018 року між позивачем та ПАТ «Київенерго» було укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржника щодо оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг теплової енергії, як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), в тому числі визначені рішеннями суду.

Відповідно до п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 від 11 жовтня 2018 року, перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 до цього договору.

Всі права вимоги переходять від Кредитора до Нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатку №1 до договору №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 по стягненню заборгованості за послуги постачання теплової енергії в розмірі 182 697,69 грн.

Позивачем було надано розрахунок заборгованості на підставі договору відступлення за послуги постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 , за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року, згідно з яким за послугою постачання теплової енергії утворилась заборгованість в розмірі 182 697,69 грн. (а.с. 8 т.1).

Зазначених обставин, зокрема, споживання таких послуг відповідач не заперечувала. Також відповідачс не надала суду доказів сплати за вказані послуги у зазначений період.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч.3 ст.20 зазначеного Закону, Споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 32 Закону визначала, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Будучи споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов`язання по оплаті таких послуг внаслідок чого виникла заборгованість, згідно з розрахунком позивача:

- заборгованість за спожиті за період з 01.11.2015 року по 01.04.2018 року послуги в розмірі 182 697,69 грн.;

- інфляційна складова боргу у розмірі 14 067,72 грн., три проценти річних в розмірі 8 213,89 грн. нараховані за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року.

Відповідач не надала доказів ненадання КП «Київенерго» їй послуг з постачання теплової енергії, або ж того, що такі послуги надавались іншими особами. Відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами правильності нарахування КП «Київтеплоенерго» заборгованості за вказані послуги, а також не надано власного розрахунку заборгованості.

Пояснення представника відповідача щодо невірного зазначення площі приміщення, а тому відповідно і невірного нарахування за спожиті послуги не підтверджено належними та допустимими доказами.

На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1 та 2 ст. 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBI№GS A№D OTHERS v. THE U№ITED KI№GDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з постачання теплової енергії виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає.

Суду не надано доказів, що відповідач вчиняла дії внаслідок яких суд може прийти до висновку про переривання позовної давності.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача щодо перебігу строків позовної давності з моменту укладення договору цесії, оскільки укладення договору цесії не перериває і не змінює перебіг позовної давності; новий кредитор отримує право вимоги у межах того строку, що залишився від початкових трьох років, строк позовної давності рахується з моменту, коли основний кредитор (Київенерго) дізнався про порушення права (неоплату послуг), а не з дати підписання договору цесії.

Таким чином відсутні законом передбачені підстави для стягнення заборгованості за період з 01.11.2015 року по 01.03.2017 року в загальному розмірі 119 155,23 грн.

Отже, з врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності з відповідача на корить позивача підлягало стягненню 63 542,46 грн.

Крім того, щодо вимог позивача про стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 14 067,72 грн., трьох процентів річних в розмірі 8 213,89 грн., які нараховані за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року трирічний строк позовної давності не пропущений.

А тому суд вважає, що є законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 63 542,46 грн. - заборгованість за послуги постачання теплової енергії, інфляційної складової боргу у розмірі 14 067,72 грн., три проценти річних в розмірі 8 213,89 грн., які нараховані за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року, в загальному розмірі 85 824,07 грн.

В той же час судом встановлено, що на виконання рішення Подільського районного суду м.Києва від 18.11.2021 року було видано виконавчий лист та розпочате виконавче провадження №75887133 щодо стягнення заборгованості в розмірі 204 979,30 грн. (182 697,69 грн. - заборгованість за поставлену теплову енергію у гарячій воді; 14 067,72 грн. - інфляційна складова боргу; 8 213,89 грн. - 3% річних) та в ході примусового виконання виконавчого листа із боржника було стягнуто 26.09.2024 року грошові кошти в сумі 179 998,69 грн., 02.10.2024 року - 24 850,25 грн. та 31.10.2024 року - 20 928,26 грн. Зазначені грошові кошти розподілено наступним чином: 300,00 грн. як витрати виконавчого провадження, 20 454,88 грн. - як виконавчий збір, 184 094,09 грн. - на користь стягувача, 20 928,26 грн. повернуто боржнику, як сума коштів що надмірно або помилково стягнута. 03.12.2024 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню).

Представник позивача не заперечував факт надходження на рахунки позивача зазначеної суми.

Представник відповідача просив суд застосувати поворот виконання рішення суду.

Частина 2 статті 444 ЦПК України визначає, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з позицією, висловленою в ухвалі Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат.

На цій підставі Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого таке застосування судами принципу процесуальної економії є передбачуваним для сторін, дозволяє розглянути справу в цілому в розумні строки, запобігає зловживанню сторонами своїми процесуальними правами, а також гарантує бережне ставлення до ресурсів всіх учасників справи.

Таким чином суж вважає за можливе в межах позовної заяви про стягнення заборгованості вирішити питання про поворот виконаного рішення суду за для уникнення повторного звернення до суду із заявами.

Отже, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, так як судом встановлено що на момент вирішення заявлених вимог Шевченківським районним судом м.Києва з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в загальному розмірі 184 094,09 грн., тобто заборгованість відсутня, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1 287,37 грн.

Крім того, керуючись положеннями статті 444 ЦПК України суд вважає за можливе застосувати поворот виконання рішення суду та стягнути з позивача на користь відповідача 96 982,65 грн. (184 094,09 грн. - 85 824,07 грн. - 1 287,37 грн.).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265, 354, 444 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, адреса: м. Київ, площа Івана Франка, 5) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 96 982,65 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула