Справа № 308/3781/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Дергачовою Н.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням

встановив:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (який в ході розгляду справи уточнив) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням.

Позов мотивував тим, що 01.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер» було укладено попередній договір оренди нерухомого майна, згідно з умовами якого сторони такого договору зобов`язалися не пізніше 01.03.2022 укласти договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох комерційних приміщень та санвузла, загальною площею 201,1 кв.м., строком на 35 місяців.

За умовами попереднього договору його сторони узгодили, що орендар ТОВ «Белівер» вносить орендну плату щомісячно до 10 числа у гривнях, що еквівалентно 13 доларів США за курсом НБУ на день оплати за один квадратний метр орендованої площі. Таким чином, сторони попереднього договору узгодили щомісячну орендну плату у розмірі 2 614,30 доларів США (13 х 201,1 = 2614,30).

06.01.2022 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, що складається з двох комерційних приміщень та санвузла, загальною площею 201,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті поділу належного позивачу житлового будинку за цією адресою, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2022.

Однак, основний договір оренди нежитлового приміщення між ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер» не було укладено 01.03.2022, у зв`язку з незаконним рішенням - підпунктом 2.5 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради 09.12.2021 № 552, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Указане підтверджується тим, що 25.02.2022 ОСОБА_1 повідомив листом ТОВ «Белівер» про складнощі виконання умов попереднього договору, у зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 № 552 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації.

У відповідь ТОВ «Белівер» повідомило ОСОБА_1 листом від 25.02.2022, що внаслідок прийняття рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради 09.12.2021 № 552 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу - відсутня можливість укласти основний договір 01.03.2022. Одночасно ТОВ «Белівер» зазначало, що без указаного дозволу для влаштування водопостачання та каналізації, використовувати об`єкт оренди у комерційних цілях - неможливо.

Істотні умови основного договору, відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, були встановлені попереднім договором, а ОСОБА_1 мав ґрунтовні переконання та наміри для укладення 01.03.2022 основного договору та підтверджував своїми діями зацікавленість в укладенні такого договору.

Однак незаконне рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради спричинило відсутність можливості влаштування водопостачання та каналізації, унеможливило використання об`єкту нерухомості, призвело до порушення цивільного (права позивача щодо належного користування й розпорядження нерухомістю, унеможливило передачу об`єкта нерухомості в оренду та укладення основного договору оренди 01.03.2022. Таким чином, наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями виконавчого комітету Ужгородської міської ради і заподіяною шкодою, яка становить недоотриману позивачем орендну плату за період із 01.03.2022 до 15.06.2022 (моменту прийняття наступного позитивного рішення виконкому).

Розмір шкоди за вказаний період становить 9 150,05 доларів США (3,5 місяці х 2 614,30 дол.США), що є збитками (упущена вигода), а саме є доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради 9 150,05 доларів США у відшкодування шкоди завданої внаслідок незаконного прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Зазначає, що підпунктом 2.5 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 №552 «Про надання та відмову у видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою» - відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Дане рішення виконавчого комітету в частині підпункту 2.5 пункту 2 стосовно відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 - є незаконним, у ньому не зазначено жодних підстав для такої відмови, воно не містить жодної мотивації та обґрунтувань для відмови позивачу, зокрема не містить мотивації щодо існування конкретних підстав, передбачених ч. 6 ст. 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів України», для відмови у видачі відповідного дозволу.

У вказаному рішенні виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 № 552 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу (підпункт 2.5 рішення) - не зазначено підстав для відмови у видачі дозволу, передбачених у п. 10 Типового порядку видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформленні, видачі дублікатів, анулювання дозволів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 N 870, не зазначено підстав передбачених ч. 6 ст. 26-1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядком видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою та території м. Ужгорода, затвердженого рішенням VI сесії Ужгородської міської ради VII скликання 30 серпня 2016 року №350.

Відтак це рішення в частині щодо ОСОБА_1 є незаконним, протиправним в частині підпункту 2.5 рішення та відповідно таким, що порушує законні права та інтереси позивача.

Права ОСОБА_1 є порушеними, оскільки за відсутності дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою, він не мав можливості встановити каналізацію (водовідведення) та водопостачання в інший спосіб ніж цей, який ним обрано.

Внаслідок відмови цього органу, порушеними є права позивача як власника щодо користування та розпорядження своєю власністю, позивач був позбавлений можливості щодо забезпечення належних умов для проживання та перебування у своїй власності, був позбавлений права користування каналізаційною мережею та водопостачанням до свого будинку з незалежних від нього обставин, у зв`язку з перешкодами, які були створені відповідачем у наданні дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою, а також не зміг передати в оренду нерухоме майно у строк встановлений попереднім договором, внаслідок перешкод для влаштування каналізаційної мережі та водопостачання, що унеможливили належне використання об`єкту нерухомості.

Незаконні дії органу місцевого самоврядування, які стосуються предмету спору у даній справі (а саме збитків, спричинених у спірний період саме незаконним рішенням виконавчого комітету від 09.12.2021 № 552), тривали аж до моменту прийняття наступного позитивного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.06.2022 № 232, згідно з яким у п.п. 1.1 громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Таке наступне рішення виконавчого комітету від 15.06.2022 № 232 про надання дозволу - прийнято на підставі тих самих (тотожних) документів, що надавалися раніше ОСОБА_3 без будь-яких виправлень чи додаткових документів, що підтверджує неправомірність (незаконність) попереднього рішення виконавчого комітету від 09.12.2021.

З прийняттям позитивного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.06.2022 №232 - виконавчий комітет у такий спосіб припинив протиправність своїх дій щодо раніше прийнятої ним незаконної відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 , а права позивача щодо належного користування та розпорядження своєю власністю - у такий спосіб було поновлено.

У зв`язку з цим, для ОСОБА_1 відпала необхідність звертатися до суду в адміністративному порядку з вимогами про визнання незаконним підпункту 2.5 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради 09.12.2021 № 552 та зобов`язання вчинити певні дії, бо відповідач припинив свої незаконні дії (15.06.2022) після прийняття позитивного рішення про надання відповідного дозволу ОСОБА_1 . Тож, позивач вправі посилатись на незаконність рішення без необхідності заявлення вимоги про визнання такого незаконним та скасування. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18.

Посилання на те, що підставою для відмови у видачі дозволу є клопотання Ужгородської окружної прокуратури - є голослівним та безпідставним, намаганням виправдати незаконну поведінку та безпідставне рішення, прийняте без обґрунтування, передбаченого законом.

Доводи про те, що були скасованими містобудівні обмеження на проектування об`єкта по АДРЕСА_1 , видані ОСОБА_1 - є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами виникнення та реєстрації права власності на відповідні об`єкти нерухомості за позивачем ОСОБА_1 .

При цьому, наведені обставини не були зазначені підставою для відмови в наданні дозволу при прийнятті рішення та не є передбаченою ч. 6 статті 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів України» підставою для відмови у видачі дозволу.

Незаконне рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради спричинило відсутність можливості влаштування водопостачання та каналізації, унеможливило використання об`єкту нерухомості, призвело до порушення цивільного права позивача щодо належного користування й розпорядження нерухомістю, унеможливило передачу об`єкта нерухомості в оренду та укладення основного договору оренди 01.03.2022.

Таким чином, наявний безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями виконавчого комітету Ужгородської міської ради і заподіяною шкодою, яка становить недоотриману позивачем орендну плату за період із 01.03.2022 (початок відліку строку упущеної вигоди) до 15.06.2022 (моменту прийняття наступного позитивного рішення виконкому).

Розмір шкоди за вказаний період становить 9 150,05 доларів США (3,5 місяці х 2 614,30 = 9 150,05), що є збитками (упущена вигода), а саме доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

У судове засідання з`явились: представник позивача - адвокат Семенович Т.С. та представник відповідача - Баняс В.Ю.

Адвокат Семенович Т.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розгляду справи у відсутності свого довірителя не заперечив, оскільки такий про судове засідання знає.

Представник виконавчого комітету Ужгородської міської ради просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений належним чином, зокрема, шляхом надіслання йому судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення особисто від 28.07.2025.

Відповідач ГУ ДКС України у Закарпатській області повідомлений шляхом доставки електронного листа на офіційну електронну адресу, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 08.07.2025 (Т2 а.с.74).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №260/4129/21, ухваленого за наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3,м. Ужгород,Закарпатська область,88000) про визнання протиправним і скасування рішення, цей позов був задоволений, визнане протиправним і скасоване рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №390 від 25.08.2021 «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 ».

За постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі №260/4129/21 (провадження № А/857/1608/23) апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року по справі №260/4129/21 - без змін.

ОСОБА_1 стверджує, що він є одноособовим власником житлового будинку, а також земельної ділянки (кадастровий номер - :35:001:0189), за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.06.2019 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому між ним та ТОВ «Белівер» був укладений попередній договір оренди нерухомого майна від 01.12.2021 на оренду нежитлового приміщення за цією адресою площею 201 кв.м.

ОСОБА_1 06.11.2020 Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці із кадастровим номером :35:001:0189, площею 0,0542 га із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

10.06.2021 КП «ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ВОДОПРОВІДНО-КАНАЛІЗАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСТВА МІСТА УЖГОРОДА» було розроблено Технічні умови підключення індивідуального житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення, що проектується, до системи водопостачання та каналізації АДРЕСА_1 .

25.08.2021 за п. 2.2 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.08.2021 №389 «Про надання та відмову у видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою» ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

22.11.2021 було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта будівництва індивідуального житлового будинку з вбудованим приміщенням комерційного призначення по АДРЕСА_1 .

06.12.2021 за ОСОБА_1 було зареєстроване право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому вже зазначено, що загальна площа будинку складає 893,1 кв.м., житлова площа 253 м.кв., 14 житлових кімнат, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2021 року № 289174760.

09.12.2021 за п. 2.5 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 № 552 «Про надання та відмову у видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою» гр. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

06.01.2022 за ОСОБА_1 було зареєстроване право приватної власності на нежитлове приміщення, комерційне загальною площею 201,1 кв.м., яке складається з двох комерційних приміщень, санвузлу, яке розташоване за цією ж адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2022 року № 294168471.

За п.п. 1.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 15.06.2022 № 232, ОСОБА_1 було надано дозвіл на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Закарпатський окружний адміністративний суд у рішенні від 05.12.2022 у справі №260/4129/21, з яким погодився Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 13.06.2023, дійшов до висновку, що нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено право виконавчого комітету ради скасовувати надані містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок, а тому суд визнав протиправним і скасував рішення ВК Ужгородської міської ради №390 від 25.08.2021 «Про скасування містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування матеріального збитку (упущеної вигоди) позивач надав суду попередній договір оренди нерухомого майна від 01.12.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер».

За умовами п. 1.1, 1.6, 2.4, 2.5 цього договору сторони зобов`язалися протягом строку укласти договір оренди (нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100) за адресою: АДРЕСА_3 , у майбутньому - у строк не пізніше 01.03.2022 року (включно). При цьому погодили сплату орендної плати у грошовій формі сумою в гривнях, котра буде еквівалентна сумі 13 дол. США по курсу НБУ на день оплати за один квадратний метр орендованої площі на строк 35 місяців.

Проте основний договір оренди цього нерухомого майна не був укладений між сторонами у погоджений строк - до 01.03.2022 року.

Розрахунок упущеної вигоди проведений позивачем становить за період з 01.03.2022 по 15.06.2022 суму 9 150,05 доларів США (3,5 місяці х 2 614,30).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1174 ЦК України регламентує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав позов до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області в якому просить стягнути кошти, які фактично є упущеною вигодою.

У апеляційній скарзі посилається на те, що матеріалами справи підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірним рішенням ВК Ужгородської міської ради та упущеною вигодою, яку позивач міг отримати у разі неприйняття міською радою рішення про відмову у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за період з 01.03.2022 до 15.06.2022 недоотримав кошти у розмірі 9 150,05 доларів США, які міг отримати уклавши 01.03.2022 з ТОВ «Белівер» договір оренди нерухомого майна, оскільки цьому передувало укладення між ним та товариством попереднього договору оренди.

Вказує, що суд першої інстанції на вищезгадане уваги не звернув та прийшов до помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.

ОСОБА_1 є одноособовим власником житлового будинку, а також земельної ділянки (кадастровий номер - :35:001:0189), за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.06.2019 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 06.11.2020 Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці із кадастровим номером :35:001:0189, площею 0,0542 га із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

10.06.2021 КП «ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ВОДОПРОВІДНО-КАНАЛІЗАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСТВА МІСТА УЖГОРОДА» було розроблено Технічні умови підключення індивідуального житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення, що проектується, до системи водопостачання та каналізації м. Ужгорода за адресою: АДРЕСА_1 .

25.08.2021 за п. 2.2 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.08.2021 №389 «Про надання та відмову у видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою» ОСОБА_1. було відмовлено у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1

01.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер» укладено попередній договір оренди нерухомого майна, в якому сторони зобов`язались укласти до 01.03.2022 основний договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

З вищенаведеного слідує, що на момент укладення попереднього договору оренди нерухомого майна у позивача був відсутній дозвіл на проведення робіт, тобто правових підстав для укладення даного договору не було.

09.12.2021 за п. 2.5 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.12.2021 № 552 «Про надання та відмову у видачі дозволів на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою» гр. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Після цього ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер» внаслідок встановленої комунікації попередили один одного про неможливість укладення основного договору до 01.03.2022, оскільки наявне рішення ВК Ужгородської міської ради про відмову у видачі дозволу на проведення робіт з порушення цілісності об`єктів благоустрою для облаштування водопостачання та каналізації до житлового будинку по АДРЕСА_1 . Для ТОВ «Белівер» дана обставина унеможливила укладення основного договору оренди нерухомого майна, оскільки підприємницька діяльність для товариства можлива тільки у разі наявного водопостачання та водовідведення.

Тобто, у строк від 01.12.2021 (коли укладено попередній договір оренди) до 01.03.2022 (коли мало бути укладено основний договір оренди) та до 15.06.2022 у ОСОБА_1 був відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування для проведення відповідних робіт.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі №922/3928/20.

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що протиправна поведінка ВК Ужгородської міської ради є відсутньою, оскільки на момент укладення попереднього договору оренди нерухомого майна саме ОСОБА_1 діяв недобросовісно та не доклав необхідних зусиль для отримання дозволу на проведення відповідних робіт.

Таким чином, слід погодитись з позицією суду першої інстанції, що жодне з трьох рішень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, яке визначено позивачем як підставу для стягнення матеріальної шкоди, не визнавалося судом незаконним. Крім цього, ОСОБА_1 та ТОВ «Белівер», в подальшому, не виявляли бажання укласти основний договір оренди нерухомого майна.

Більше того, не зважаючи на обов`язковість отримання дозволу на проведення відповідних робіт, ОСОБА_1 проігнорував такі та розпочав 18.12.2021 роботи, які стосуються порушення цілісності дорожнього покриття на АДРЕСА_1 в м. Ужгороді. Цього ж дня працівниками управління муніципальної варти департаменту міської інфраструктури було видано приписи про зупинення проведення даних робіт. За заявою департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 22.12.2021 Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області зареєстроване кримінальне провадження за фактом несанкціонованих земляних робіт та внесено відомості до ЄРДР.

Вищезгадане підтверджується долученими Ужгородською міською раді в суді першої інстанції доказами та свідчить про порушенням принципу добросовісної поведінки зі сторони ОСОБА_1 , який без отриманих дозволів на проведення робіт уклавши попередній договір з ТОВ «Белівер» діяв на власний страх та ризик, який не оправдався. Позивач повинен розпоряджатися своєю власністю тільки в межах чинного законодавства, однак дії апелянта не свідчать, що такий діяв в момент укладення попереднього договору доброчесно та з дотриманням правил ділового обороту, оскільки такий здійснив розкриття дорожнього покриття без відповідних дозвільних документів зі сторони ВК Ужгородської міської ради.

ОСОБА_1 посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020, а також від 16.02.2021 у справах №910/3009/18 та №910/2861/18 і вказує, що позивач вправі посилатись на незаконність рішення без необхідності заявлення вимоги про визнання такого незаконним та скасування, однак постанови на які посилається апелянт не є релевантними до даних правовідносин, оскільки в таких справах предмет, підстави та правове підґрунтя позовів не є дотичними до переглядаємої апеляційним судом справи.

Також, суд правомірно зазначив, що у позивача відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, відтак він не може укладати договори у валюті відмінній від грошової одиниці України - гривні, крім того правовідносини у цій справі є деліктними, а не договірними, тому також не можуть оцінюватися у валюті, або еквівалентному відношенні, що також є самостійною підставою задля відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи такої не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд керуючись положенням статті 375 ЦПК України залишає подану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: