Провадження № 2/740/62/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю:

представника позички - адвоката Журавльова О.М. (у режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Новікової О.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 через представника - адвоката Журавльова О.М. звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить стягнути на її користь з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 250 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., заподіяну їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та витрати на правову допомогу у розмірі 68 130 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.11.2022 о 19 год. 50 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним велосипедом, слідуючи по пішохідному тротуару вул. Миколи Закревського - від вул. Сержа Лифаря в напрямку вул. Марини Цвітаєвої (м. Київ), який мав можливість і зобов`язаний був передбачити настання наслідків у вчинення ДТП, щодо наїзду на пішохода в результаті порушення ПДР, і мав таку можливість, в порушення вимог п. 1.3, п. 2.3 б, п. 6.6 в) ПДР не дотримався вищевказаних правил та здійснив наїзд/зіткнення з пішоходом ОСОБА_2 , яка будучи особою похилого віку, рухаючись (в момент зіткнення) на милицях, в попутному напрямку руху велосипедиста, по пішохідному тротуару, зазнала удару велосипедного засобу під керуванням ОСОБА_1 та в результаті удару отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2023 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

З 02.11.2022 життя позивачки підтримується систематичним вживанням ліків, проходженням медичних процедур, постійних медичних оглядів. Вона перебуває під наглядом лікаря психіатра КНП «МЗНПД» з діагнозом «Органічне ураження головного мозку травматичного генезису (ЗЧМТ 02.11.2022) з вираженими когнітивними порушеннями та конфабуляторними включеннями F 07.8 з 14.12.2022». Завдана її здоров`ю шкода є непоправною, має наслідком прогресуючу втрату властивості усвідомлювати та сприймати оточуючу обстановку.

Внаслідок протиправних дій відповідача, ОСОБА_2 було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 250 000 грн., що складається із витрат на придбання ліків, витрат на сторонній/тимчасовий догляд, витрат на харчування під час перебування у лікарні.

Також їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки отримані тяжкі тілесні ушкодження привели до незворотних змін її звичного способу життя (постійна потреба у сторонній допомозі, обмеженість рухів, гігієнічні незручності, неможливість вести активний спосіб життя, витрата часу на лікування, знаходження у стані постійної психологічної напруги, порушення сну тощо), яку вона оцінює у 1 000 000 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів призначення лікарем препаратів, відповідно до характеру заподіяного травмування (вид та кількість препаратів, курс лікування).

При перебуванні пацієнтів на стаціонарному лікуванні медичним закладом забезпечується трьохразове харчування, що виключає необхідність нести щоденні витрати на харчування. Докази призначення особливого режиму харчування, який не міг бути забезпечений закладом лікування відсутні. Тому вимога про стягнення витрат на харчування з відповідача є безпідставною. Також відсутні докази призначення додаткового догляду позивачці.

Фіскальні чеки, надані позивачкою про зняття готівки у терміналі банку, придбання кави та інших товарів для повсякденного життя, здійснення операції з купівлі чи продажу валюти не можуть братися до уваги при визначенні розміру матеріальної шкоди. Також позивачкою не надано доказів того, що заявлені витрати на послуги таксі були понесені нею саме в межах даного позову.

Вважає, що розмір моральної шкоди побудовано на припущенні.

Крім того, відповідач зазначив, що надавав кошти на лікування позивачки, а ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», з яким у нього було укладено договір страхування загальної цивільно-правової відповідальності, здійснило страхову виплату ОСОБА_2 у розмірі 22 842,90 грн.

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва 08.01.2024 справу передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2024, головуючим суддею визначено суддю Карпуся І.М.

Ухвалою судді 29.05.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 01.11.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Журавльов О.В. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити повністю

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача - адвокат Новікова О.М. у задоволенні позову просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи і з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як вбачається з копії вироку Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2023 по справі № 754/4707/23 та копії ухвали Київського апеляційного суду від 30.08.2023 по справі № 754/4707/23, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. Даним вироком суду установлено, що ОСОБА_1 02.11.2022 приблизно в 19.50 годин, керуючи велосипедом марки «Ardis», рухаючись по тротуару вул. М. Закревського зі сторони вул. С. Лифаря в напрямку вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, порушив чинні на транспорті правила, що убезпечують рух, а саме вимоги п.п. 1.3, 2.3 б, 6.6. ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, рухаючись по тротуару неподалік будинку АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалась назустріч, що спричинило тяжкі наслідки, а саме отримання ОСОБА_2 закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в обох лобних частках, субархноїдального крововиливу суператенторіально більше зліва, субдуральних нашарувань над правою тім`яно-потиличною ділянкою, переломів потиличної та тім`яної кісток справа з незначним зміщенням уламків, гематоми м`яких тканин правої лобно-потилично-тім`яної ділянки справа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (а.с.10-15).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2023 є обов`язковим для суду при розгляді цієї цивільної справи в питанні, чи мали місце протиправні дії ОСОБА_4 щодо ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

З метою відшкодування завданої шкоди, ОСОБА_2 подала цивільний позов до суду про стягнення майнової шкоди, що складається з витрат на лікування, харчування під час перебування в лікарні, та витрат по сторонньому догляду, транспортних послуг, а також відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позову зазначено, що на придбання ліків, харчування та сторонній догляд було витрачено кошти на загальну суму 250 000 грн. та на підтвердження долучено до позову копії чеків, квитанцій, роздруківок.

Із роз`яснень, наданих у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) убачаться, що при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Отже необхідність здійснення відповідних витрат має бути підтверджена медичним закладом, виписками з історії хвороби, рекомендаціями, рецептами із зазначенням переліку медичних препаратів та їх кількості.

Згідно виписки № 14914 із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.11.2022 по 30.11.2022 перебувала у стаціонарі нейрохірургічного відділення № 2 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Доставлена 02.11.2022 близько 19.30 год. каретою ЕМД, травма в ДТП (пішохід). При цьому ОСОБА_2 встановлено діагноз: важка ЗЧМТ, забій головного мозку з формуванням контузійних осередків в обох лобних частках головного мозку, внутрішньо мозкової гематоми в правій лобній частці, субдуральних нашарувань над правою тім`яно-потиличною ділянкою. Лінійний перелом правої тім`яної та потиличної кісток. Забій м`яких тканин потиличної ділянки. Вроджена гідроцефалія, стадія декомпенсації. Атрофія зорових нервів з двох сторін. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик високий. Серед іншого рекомендовано вживання таких лікарських препаратів як «Фінлепсін-ретард», «Вінпоцетін», а також проведення МРТ головного мозку через 2 місяці або в разі погіршення стану (а.с.22-23).

З довідки КНП «МЗНПД» від 11.04.2023 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває під наглядом лікаря психіатра КНП «МЗНПД» з діагнозом: органічне ураження головного мозку травматичного ґенезу (ЗЧМТ 02.11.2022) з вираженими когнітивними порушеннями та конфабуляторними включеннями F07.8 з 14.12.2022. Пройшла лікування у стаціонарі з 16.01.2023 по 27.01.2023. Потребує прийому препаратів «аріпіпразол», «кветіапін» (а.с.24).

Згідно протоколу СКТ головного мозку від 27.01.2023 за результатами проведеного ОСОБА_2 огляду встановлено: СКТ-ознаки стану після лікворошунтуючої операції, виражене порушення ліквородинаміки (гідроцефалія), посттравматична ділянка енцефаломаляції в полюсі лобної частки ліворуч. Переломи склепіння черепу. Рекомендовано консультація нейрохірурга, МРТ контроль ГМ (а.с. 25-27).

У матеріалах справи містяться копії рецептів від 14.12.2022, 27.01.2023, 31.03.2023, виданих у КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» на ім`я ОСОБА_2 на придбання лікарських препаратів «Фінлепсін», «Кветіапін», «Аріпіпразол» («Зікалор») (а.с.29-31).

Копіями фіскальних чеків на а.с. 56, 57, 59-69, 71, 87-88 підтверджується факт понесення позивачкою витрат загальною сумою 10 377,67 грн. на придбання вищевказаних препаратів, а також витрат на проведення МРТ та СКТ головного мозку.

Стороною позивача також надано ряд фіскальних чеків про купівлю інших медичних препаратів, час придбання яких хоч і охоплює період лікування ОСОБА_2 , проте у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи медичних документів (виписок, рецептів, тощо), що підтверджують призначення вказаних лікарських засобів для лікування позивачки, судом не беруться до уваги при обчисленні суми до відшкодування матеріальної шкоди.

Також судом не беруться до уваги, як належні та допустимі докази понесення позивачкою витрат по сторонньому догляду, оскільки надані квитанції від 10.11.2022, 11.11.2022, 15.11.2022, 21.11.2023, 25.11.2023 визначають оплату за послугу «підбір персоналу» і не містять інформації про надання послуг по здійсненню стороннього догляду за ОСОБА_2 . Так само роздруківки з мобільного додатку послуги таксі (а.с. 101-111) не засвідчують факту користування послугою таксі саме позивачкою.

Копії фіскальних чеків на а.с. 41-49, підтверджуючі зняття готівки у відділенні банку, купівлю іноземної валюти, придбання алкогольних напоїв та продуктів харчування не мають будь-якого відношення до справи і відповідність їх критерію належності доказів до предмета доказування у справі у судовому засіданні не встановлено. При цьому, представник позивача в судовому засіданні не заперечував, щоб такі платіжні документи не бралися до уваги та були виключені з загальної суми пред`явленої до відшкодування матеріальної шкоди.

Матеріали справи не містять доказів призначення лікарем особливого режиму харчування позивачці, який би не міг бути забезпечений закладом лікування і відповідно б обумовлював необхідність нести додаткові витрати на харчування, а тому такі витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, проаналізувавши надані докази, суд погоджується з твердженням сторони позивача, що витрати в сумі 10 377,67 грн. (а.с. 56, 57, 59-69, 71, 87-88) були здійснені позивачкою задля відновлення здоров`я, втрата якого відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому тягар по їх відшкодуванню покладається на відповідача. Аналізуючи встановлені обставини щодо решти заявленої суми матеріальної шкоди, суд доходить висновку, що належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, що отримані потерпілою тілесні ушкодження потягли за собою необхідність придбання лікарських препаратів, понесення витрат по сторонньому догляду і посиленому харчуванню, зазначених у інших копіях чеків і квитанцій та документах, суду не надано, а тому стягненню з відповідача не підлягає.

Разом з тим, як вбачається з наявних у справі копій розписок від 06.12.2022 та 29.12.2022 (а.с. 32, 33) та визнано у судовому засіданні у поясненнях представником позивачки, відповідачем ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на лікування ОСОБА_2 було передано грошові кошти готівкою у сумі 10 000 грн.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та інформацію, що міститься в копіях касових чеків і квитанцій та інших документах, а також визнання сторонами відшкодування відповідачем витрат на лікування позивачки у розмірі 10 000 грн, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню - у сумі 377,67 грн, що є різницею між доведеною сумою матеріальної шкоди 10377,67 грн. та відшкодованим відповідачем сумою 10 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд доходить такого висновку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної позивачці моральної шкоди, яка на час спричинення 02.11.2022 їй тілесних ушкоджень діями відповідача, мала 2 групу інвалідності по загальному захворюванню, опорно-руховий апарат (а.с. 20), досягла 55-річного віку, зазнала фізичного болю й нервових страждань від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми, перелому склепіння черепу, була госпіталозована і перенесла оперативне втручання, вимушена тривалий час лікуватись й докладати додаткових зусиль для організації свого життя, від травми має ураження головного мозку з вираженими когнітивними порушеннями, чим було істотно порушено звичний спосіб життєдіяльності позивача.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 були спричинені моральні переживання та страждання, фізичний біль, суд вважає за можливе в цій частині позову задовольнити вимоги позивачки частково та стягнути з відповідача на її користь 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки вказана сума, на думку суду, є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_2 10.11.2022 укладено договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «ЗАГАЛЬСЬКИЙ, ТРОФІМОВ та партнери», згідно з яким адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання з надання правової допомоги щодо представництва інтересів клієнта в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а також в усіх без виключення державних органах, судах всіх інстанцій та юрисдикцій із усіма процесуальними правами, наданими стороні по справі. Строк дії договору установлено до 31.12.2023 (а.с. 118-121).

Відповідно до акта №ЗТ-0000007 здачі-прийняття робіт (надання послуг), АО «ЗАГАЛЬСЬКИЙ, ТРОФІМОВ та партнери» надало послуги клієнту ОСОБА_2 по рахунку № ЗТ-0000018 від 13.11.23 на загальну суму 68 130 грн. (а.с. 112) При цьому акт не містить посилання на договір про надання правової допомоги від 10.11.2022, а перелік наданих послуг стосується підготовки документів та консультації у межах кримінального провадження, зокрема виїзд до Деснянського УП ГУНП в м. Києві для ознайомлення з матеріалами Єдиного обліку, фотографування матеріалів Єдиного обліку та кримінального провадження, вивчення судової практики за ст. 291 КК України, складення цивільного позову у кримінальному провадженні та ін.

Стороною позивача надано квитанції, датовані 14.04.2023, 22.04.2023, 06.06.2023, 06.07.2023, 05.08.2023, згідно яких платником ОСОБА_5 перераховано кошти загальною сумою 69 130 грн. на рахунок АО ««ЗАГАЛЬСЬКИЙ, ТРОФІМОВ та партнери» з призначенням платежу «складення цивільного позову в рамках кримінального провадження, представлення інтересів в суді» (а.с.113-117).

Позовна заява підписана представником позивача - адвокатом Журавльовим О.М., що діє згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , виданому Адвокатським об`єднанням «РАЙЧЕНКО, ЖУРАВЛЬОВ ТА ПАРТНЕРИ» 03.07.2023 на підставі договору про надання правової допомоги №03/07-23 від 06.07.2023 (а.с.122).

Отже, стороною позивача надані документи про витрати на правничу допомогу у кримінальному провадженні. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом. Так, згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. За правилами ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ст. 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. Як встановлено ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Попереднього ж рохрахунку витрат на правничу допомогу з підготовки позовної заяви у порядку цивільного судочинства у даній справі, детального опису наданих послуг у цивільній справі, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, у задоволенні вимоги про їх стягнення необхідно відмовити.

Відповідно до норм ч.1, п.3 ч. 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимо г; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_2 на підставі пунктів 6 та 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у цій справі.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати.

Виходячи з того, що вимоги позивачки задоволено судом частково - на 24,03 % (300 377,67 : 1 250 000 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути 3003 грн. 75 коп. (12500 х 24,03 :100).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , 377 грн. 67 коп. матеріальної шкоди та 300 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнути з нього 300 377 (триста тисяч триста сімдесят сім) гривень 67 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3003 (три тисячі три) гривні 75 копійок судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняттяпостанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.01.2025.

Суддя І.М. Карпусь