Ухвала

19 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 204/3274/24

провадження № 61-14786ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду

від 20 березня 2025 року, постанови Дніпровського апеляційного суду

від 29 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на професійну правничу допомогу і втраченої (упущеної) вигоди,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2025 року Головне управління Національної поліції (далі - ГУ НПУ) в Дніпропетровської області за допомогою підсистеми «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 36043/0/220-25) на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, повний текст якої складено 31 жовтня 2025 року.

28 листопада 2025 року ГУ НПУ в Дніпропетровської області за допомогою підсистеми «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 36057/0/220-25) на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, повний текст якої складено

6 листопада 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційне провадження за касаційними скаргами не може бути відкрито з огляду на наступне.

Щодо касаційної скарги вх. № 36043/0/220-25 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн).

У касаційній скарзі заявник, просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, якими стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 28 104,26 грн; процесуальні витрати у розмірі 318 000 грн; моральну шкоду у розмірі 7 303 000 грн; 1 % від 7 649 104,26 грн складає 76 491,04 грн,

що є більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн).

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

За подання касаційної скарги (вх. № 36043/0/220-25) з урахуванням

коефіцієнту 0,8 % заявник має сплатити судовий збір у розмірі 24 224 грн

(15 140 грн х 200 % х 0,8 %),про що надати відповідний документ або документ, що підтверджує підстави звільнення його від сплати судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги має бути зараховано за платіжними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Щодо касаційної скарги вх. № 36057/0/220-25 на додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня

2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваних судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої

статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга ГУ НПУ в Дніпропетровської області не відповідає зазначеним вимогам закону.

Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, на постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати докази надсилання копії цієї скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги (вх. № 36043/0/220-25 і 36057/0/220-25) Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2025 року, постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарги вважатимуться неподаними і підлягатимуть поверненню заявнику

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко