УХВАЛА

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 569/21318/24

провадження № 61-16267ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу (наглядову скаргу) ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненької області

від 06 лютого 2025 року, постанову Рівненського апеляційного суду

від 24 червня 2025 року та ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз бут» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов`язати Акціонерне товариство «Рівнегаз» забезпечити їй перерахунок вартості послуг постачання природного газу відповідно до фактичних показань лічильника і припинити виставляти рахунки про оплату природного газу, об`єми якого проведені до стандартних умов; скасувати борг у сумі 4 003, 28 грн, нарахований їй Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» та Акціонерного товариства «Рівнегаз» завдану їй моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, відмовлено в задоволенні позову

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скарго ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року, на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України (провадження

№ 61-8994ск25).

19 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою (наглядовою скаргою) на рішення Рівненського міського суду Рівненької області

від 06 лютого 2025 року, постанову Рівненського апеляційного суду

від 24 червня 2025 року та ухвалу Верховного Суду від 22 серпня

2025 року та просить відкрити касаційне провадження за її касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої

статті 129 Конституції України).

Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 ЦПК України.

За частиною першою статті 36, пунктом 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діє, зокрема, Касаційний цивільний суд.

Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України.

Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплату судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Верховного Суду від 13 серпня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження та відкрити касаційне провадження за її касаційною скаргоюна рішення Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. ЦПК України не містить норм про можливість оскарження ухвал Верховного Суду, тому ухвали Верховного Суду, якими закінчено розгляд справи є остаточними і оскарженню не підлягають.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

В силу вказаної імперативної норми процесуального права звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділений повноваженнями щодо перегляду касаційних скарг на судові рішення суду касаційної інстанції.

ЦПК України не передбачає інституту касаційного перегляду судових рішень Верховного Суду в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з позицією ЄСПЛ, висловленою у рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення ЄСПЛ

від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року в справі № 569/21318/24 судом касаційної інстанції постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження від 13 серпня 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, а тому відсутні правові підстави для повторного розгляду поданої ОСОБА_1 касаційної скарги на ті ж самі судові рішення.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою наглядовою скаргою) ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненької області від 06 лютого 2025 року, постанову Рівненського апеляційного суду від 24 червня 2025 року та ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська