Справа № 359/6180/25
Провадження №2/359/2926/2025
08.12.2025р. м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Чирки С.С.,
при секретарі Кривохижі О.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
В подальшому, на підставі договору факторингу від 24.06.2024 року укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
В зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 17 250 грн.
11.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2483997. За яким товариство зобов`язалось надати ОСОБА_1 позику, а вона зобов`язалась повернути позику та сплатити відсотки за користування нею.
В подальшому, на підставі договору факторингу від 28.08.2024 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
В подальшому, на підставі договору факторингу від 20.08.2024 року укладеного між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
В зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4000 грн.
08.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5988627. За яким товариство зобов`язалось надати ОСОБА_1 позику, а вона зобов`язалась повернути позику та сплатити відсотки за користування нею
В подальшому, на підставі договору факторингу від 30.07.2024 року укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін.
Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.
Згідно договору факторингу №240024 від 24.06.2024 року укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №240024 від 24.06.2024 року, реєстру боржників останнє набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
11.03.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2483997. За яким За яким товариство зобов`язалось надати ОСОБА_1 позику у розмірі 5000 гривень, а відповідач зобов`язалась протягом 105 днів повернути вказану суму та сплатити відсотки за користування нею у розмірі 2,1 % процентної ставки від суми позики за кожний день користування грошовими коштами протягом пільгового періоду та 2,10% протягом льотного, сплатити комісію у розмірі 850 грн. за надання кредиту.
ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» виконало своє зобов`язання за договором позики та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35749026 від 11.03.2024 року.
Згідно договору факторингу №28082024/1 від 28.08.2024 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №28082024/1 від 28.08.2024 року, реєстру боржників останнє набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Згідно договору факторингу №20082024 від 20.08.2024 року укладеного між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №20082024 від 20.08.2024 року, реєстру боржників останнє набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
08.03.2024 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 5988627. За яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 345 днів повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 730% річних
ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договором та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 124999985від 08.03.2024 року.
Згідно договору факторингу №30072024/2 від 30.07.2024 року укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №30072024/2 від 30.07.2024 року, реєстру боржників останнє набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Укладені між сторонами договори за своєю правовою природою є кредитними договорами. Вказані кредитні договори укладались в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У відповідності зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).
Суд встановив, що вищевказані кредитні договори підписані відповідачем у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Також судом встановлено, що при підписанні договорів про надання кредиту сторони погодили строк кредитування, відсотки за його користуванням, порядок погашення кредиту, відповідальність сторін.
Як було встановлено вище, кредитодавці на виконання умов договорів свої зобов`язання виконали.
Суд оцінивши в сукупності надані позивачем докази, щодо укладення кредитних договорів (Електронна форма) та докази отримання коштів відповідачем, дійшов висновку, що вказані обставини підтверджені належними та достатніми доказами, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Разом з тим, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту №2483997 від 11.03.2024 року та № 5988627 від 08.03.2024 року то така вимога, не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Отже, суд приходить до висновку, що положення спірних кредитних договорів про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України. А тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання цих кредитів.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами цього кредитного договору строк виконання зобов`язання становить 120 днів, тобто до 13.07.2024 року.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 13.07.2024 року в розмірі 2 250 грн.
Разом з цим, суд не вбачає підстав для стягнення неустойки за кредитним договором № 5988627 від 08.03.2024 року в розмірі 1230 грн. з огляду на наступне.
П.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір».
Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 55 232 грн., що становить 93,27 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2824,47 грн. витрат на сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265,280,285,289 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 610, 625, 638, 639, 1054, 1077 ЦК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Чирка С.С.