ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 592/18453/23

провадження № 61-6719св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла, Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 червня 2024 року, додаткове рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 липня 2024 року у складі судді Косолапа М. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів Собини О. І., Рунова В. Ю., Філонової Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (далі - ТОВ «КППВ»), Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (далі - АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним.

Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2021 року між ТОВ «КППВ» та АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» укладено договір про відступлення права вимоги № 8/2100036, відповідно до умов якого АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» відступило на користь ТОВ «КППВ» право вимоги з оплати фізичними особами, що проживають у місті Сумах, коштів за послуги з центрального опалення та постачання теплової енергії, надані АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» боржникам, перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору.

Зазначала, що ТОВ «КППВ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, не маючи на це підстав, оскільки 31 березня 2021 року Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - AT «Сумське НВО») вже відступило право вимоги за договором відступлення прав вимоги № 31/03 ТОВ «Сумитеплоенерго», до якого перейшли всі права вимоги. Тому 29 листопада 2021 року АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» не мало права передавати право вимоги з оплати фізичними особами, що проживають у місті Сумах, коштів за послуги з центрального опалення та постачання теплової енергії.

Позивачка також посилається на те, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 8/2100036 АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» не виконало своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069, передбачених пунктами 2.1, 3.2, 6.1, не набуло права вимоги, не могло його передати ТОВ «КППВ». У договорі від 29 листопада 2021 року № 108/2100069 не передбачено права АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» на наступне відступлення права вимоги, яке передбачено частиною першою статті 1083 ЦК України.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 8/2100036, укладений між відповідачами разом з додатком № 1.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Ковпаківський районний суд міста Суми рішенням від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що за змістом положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 (у редакції постанови від 08 вересня 2021 року № 1023), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (у редакції постанови від 08 вересня 2021 року № 1022) послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води є окремими видами житлово-комунальних послуг, які надаються за окремими типовими договорами і до виконавців яких закон визначає окремі вимоги.

На момент укладення оспорюваного договору АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» мало відповідний обсяг повноважень на укладення цього договору, оскільки предметом договору відступлення права вимоги за договором від 31 березня 2021 року, укладеного між AT «Сумське НВО» та ТОВ «Сумитеплоенерго», є право вимоги з оплати фізичними особами (боржниками) коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води), тоді як за оспорюваним договором відступлення від 29 листопада 2021 року АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» відступило ТОВ «КППВ» право вимоги з оплати фізичними особами, що проживають у місті Сумах (боржниками), коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Суд відхилив доводи позивачки про неподільність вказаних послуг з посиланням на рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 627, від 22 листопада 2022 року № 521 (далі - рішення № № 627, 521), згідно з якими ТОВ «КППВ» визначено виробником та виконавцем комунальних послуг саме з постачання теплової енергії.

Місцевий суд на спростування доводів позивачки про невиконання АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» на час укладення договору про відступлення права вимоги своїх зобов`язання за договором № 108/2100069, передбачених пунктами 2.1, 3.2, 6.1 договору зазначив таке.

Відповідно до пункту 2.1 договору № 108/2100069 саме на первісного кредитора AT «Сумське НВО» покладено обов`язок письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги, а не на нового кредитора АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг»

За змістом пункту 3.2 договору № 108/2100069 АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» повинно було сплатити AT «Сумське НВО» вартість відступлення права вимоги у строк до 31 січня 2022 року, тобто станом на час укладення договору (29 листопада 2021 року) строк виконання зобов`язання не сплив.

Доказів повідомлення AT «Сумське НВО» позивачки як боржника про відступлення права вимоги з оплати коштів за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) сторони суду не надали, водночас позовні вимоги до AT «Сумське НВО» позивач не пред`являла.

Відповідно до статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, ризики настання несприятливих наслідків несе новий кредитор, зокрема у разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові, водночас це не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Водночас доказів виконання зобов`язання первісному кредитору позивачка не надала.

Суд першої інстанції відхилив доводи представника позивачки, викладені у відповіді на відзив та у судовому засіданні, про відсутність доказів наявності у директорів AT «Сумське НВО» та AT «Сумське МНВО - Інжиніринг» повноважень на укладання договорів про відступлення права вимоги, оскільки з цих підстав ОСОБА_1 позов не заявляла.

У червні 2024 року ТОВ «КППВ» звернулося до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ковпаківський районний суд міста Суми додатковим рішенням від 16 липня 2024 року заяву ТОВ «КППВ» про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КППВ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Задовольнивши частково заяву про ухвалення додаткового рішеннята зменшивши розмір заявлених представником ТОВ «КППВ» витрат на правничу допомогу, місцевий суд урахував встановлені обставини, принцип диспозитивності, реальний час, витрачений адвокатом Бирченком Б. В. на складання заяв по суті справи, участь адвоката у судових засіданнях (3 години, замість заявлених 6) та вважав обґрунтованим розмір понесених витрат у сумі 10 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 червня 2024 року та додатковим рішенням цього ж суду від 16 липня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку.

Сумський апеляційний суд постановою від 24 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 червня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 липня 2024 року залишив без змін.

Апеляційний суд, погодившись із висновками місцевого суду по суті спору, виснував, що та обставина, що між споживачами та виконавцем укладається один договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, не свідчить про неподільність зобов`язань споживача з оплати цих послуг, які окремо обраховують виконавці послуг.

Суд першої інстанції також надав належну оцінку і доводам позивача про невиконання АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» на момент укладення оспорюваного договору зобов`язань, передбачених пунктами 2.1, 3.2, 6.1 договору № 108/2100069.

Крім того, зазначив, що положення укладеного між АТ «Сумське НВО» та АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» договору відступлення не містять застереження щодо переходу до нового кредитора - АТ «СМНВО - Інжиніринг» права вимоги до боржників саме з моменту сплати вартості відступленого права.

Колегія суддів звернула увагу і на те, що відсутність у первісного кредитора права вимоги на момент його передання новому кредитору є підставою для відмови останнього на підставі частини першої статті 665 ЦК України від договору купівлі-продажу в односторонньому порядку та пред`явлення вимоги про повернення коштів, однак не є підставою для визнання недійсним цього правочину. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача про не надання відповідачами доказів наявності у директорів товариств повноважень на укладення договорів про відступлення прав вимоги, оскільки під час звернення до суду з позовом позивачка не обґрунтовувала позовну вимогу цими підставами.

Колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги на додаткове рішення про те, що зазначена у акті приймання-передавання юридичних послуг вартість не відповідає калькуляції розміру гонорару, оскільки матеріали справи не містять такої калькуляції. Крім того, у додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги, укладеній 15 січня 2024 року, сторони визначили, що вартість правничої допомоги визначається у актах про надання послуг, підписаних сторонами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 925/1204/15, про те, що суб`єкти зобов`язання можуть провести заміну кредитора лише в певній частині, тобто передати новому кредитору тільки частину прав первісного кредитора, проте це є можливим у разі подільності права вимоги кредитора.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не звернули уваги на посилання позивачки на статтю 203 ЦК України, та не перевірили її доводів про відсутність у директорів АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» та AT «Сумське НВО» повноважень на укладення договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069.

Суди не урахували, що AT «Сумське НВО» вже відступило право вимоги ТОВ «Сумитеплоенерго» за договором від 31 березня 2021 року № 31/03 і AT «Сумське НВО» не мало правових підстав для відступлення права вимоги АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг».

Апеляційний суд:

не перевірив обставин того, що вартість послуг на правничу допомогу, передбачена договором і зазначена у акті приймання-передавання між адвокатом і клієнтом (ТОВ «КППВ»), є різною;

безпідставно залишив без змін додаткове рішення місцевого суду.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, що встановили суди

ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Власником особового рахунку за вказаною адресою є ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконавчий комітет Сумської міської ради рішеннями № № 627, 521визначив ТОВ «КППВ» виробником та виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у винятках та у межах території обслуговування згідно з додатком № 1, за винятком постачання гарячої води з початку опалювального періодів 2021-2022 років до початку опалювального періоду 2022-2023 років, з початку опалювального періоду 2022-2023 років до початку опалювального періоду 2023-2024 років.

31 березня 2021 року між AT «Сумське НВО» (первісний кредитор) і ТОВ «Сумитеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір № 31/03 про відступлення права вимоги, предметом якого є відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги з оплати фізичними особами (боржниками) коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води), наданих первісним кредитором боржникам, перелік яких наведено в додатку № 1, додатку № 2 до цього договору, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Новий кредитор зобов`язався оплатити первісному кредитору відступлене право вимоги у спосіб зарахування зустрічних однорідних вимог нового кредитора до первісного кредитора про оплату заборгованості за надані послуги з транспортування теплової енергії за договором від 07 грудня 2017 року № 89. Ціна договору становить 23 197 353,12 грн.

29 листопада 2021 року між AT «Сумське НВО» (первісний кредитор) та AT «Сумське МНВО - Інжиніринг» (новий кредитор) укладено договір № 108/2100069 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги з оплати фізичними особами, що проживають у місті Сумах (боржниками), коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, надані AT «Сумське НВО» боржникам, перелік яких наведено в додатку № 1 до цього договору, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а новий кредитор зобов`язався оплати первісному кредитору відступлене право вимоги у порядку та строки, передбачені цим договором (пункт 1.1).

Згідно з пунктом вказаного 1.2 договору (у редакції додаткової угоди від 21 грудня 2021 року № 1) новий кредитор отримав право вимоги від боржників належного виконання обов`язку з оплати коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за основними договорами, укладеними між виконавцем і боржниками на загальну суму 47 538 162,79 грн, у тому числі ПДВ - 7 923 027,13 грн, згідно з переліком боржників та сум заборгованості, наведених у додатку № 1 до цього договору.

Право вимоги до боржників належить первісному кредитору на підставі зведеного реєстру заборгованості споживачів AT «Сумське НВО» за кожним особовим рахунком, перелік яких наведено у додатку № 1.

Відповідно до пункту 2.1 договору № 108/2100069 первісний кредитор (AT «Сумське НВО») зобов`язаний письмово повідомити боржників, перелік яких наведено у додатку № 1 про відступлення права вимоги з оплати коштів за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) у спосіб направлення боржникам інформаційного повідомлення про відступлення права вимоги, з реквізитами рахунків нового кредитора для сплати заборгованості.

У пункті 3.1 договору № 108/2100069 (у редакції додаткової угоди від 21 грудня 2021 року № 1) передбачено, що вартість відступленого права вимоги відповідає загальній сумі заборгованості боржників, зазначеній у додатку № 1 до цього договору та становить 47 538 162,79 грн, у тому числі ПДВ - 7 923 027,13 грн.

Оплату вартості відступлення права вимоги новий кредитор здійснює на користь первісного кредитора у строк до 31 грудня 2022 року (пункт 3.2 договору № 108/2100069).

Відповідно до пункту 6.1 договору № 108/2100069 він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У додатку 1 «Перелік боржників - фізичних осіб, право вимоги за якими AT «Сумське НВО» відступає AT «СМНВО - Інжиніринг»» під № 2779 зазначено особовий рахунок № НОМЕР_1 , власника рахунку ОСОБА_2 , адресу: АДРЕСА_3 , та розмір заборгованості станом на 30 листопада 2021 року - 59 278,67 грн.

29 листопада 2021 року між АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» (первісний кредитор) та ТОВ «КППВ» (новий кредитор) укладено договір № 8/2100036 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги з оплати фізичними особами, що проживають у місті Сумах (боржниками), коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, надані AT «Сумське НВО» боржникам, перелік яких наведено в додатку № 1 до цього договору, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а новий кредитор зобов`язався оплатити первісному кредитору відступлене право вимоги у порядку та строки, передбачені цим договором (пункт 1.1).

Відповідно до пункту 1.2 договору (у редакції додаткової угоди від 21 грудня 2021 року № 1) новий кредитор отримав право вимоги від боржників належного виконання обов`язку з оплати коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за основними договорами, укладеними між виконавцем і боржниками, на загальну суму 47 538 162,79 грн, у тому числі ПДВ - 7 923 027,13 грн, згідно з переліком боржників та сум заборгованості, наведених у додатку № 1 до цього договору.

Право вимоги до боржників належить первісному кредитору на підставі договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069, укладеного між AT «Сумське МНВО - Інжиніринг» та AT «Сумське НВО» (пункт 1.3).

Згідно з пунктом 2.1 договору новий кредитор зобов`язаний в рахунках за надані послуги з постачання теплової енергії за листопад місяць 2021 року письмово повідомити боржників, перелік яких наведений у додатку № 1, у спосіб направлення платіжних документів для оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії з інформаційним повідомленням про відступлення права вимоги.

У розділі 3 вказаного договору визначено ціну - 47 538 162,79 грн, у тому числі ПДВ - 7 923 027,13 грн (пункт 3.1 у редакції додаткової угоди від 21 грудня 2021 року № 1). Згідно з пунктом 3.2 договору оплату вартості відступлення права вимоги новий кредитор здійснює на користь первісного кредитора у термін до 31 грудня 2021 року. Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок первісного кредитора. За погодженням сторін, викладеним як окрема угода, допускається виконання зобов`язань за договором у інший спосіб (пункт 3.3).

Відповідно до пункту 6.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додатковою угодою від 21 грудня 2021 року № 1 викладено додаток № 1 до договору «Перелік боржників - фізичних осіб, право вимоги за яким AT «Сумське МНВО - Інжиніринг» відступає ТОВ «КППВ»» в редакції додатку № 1 до додаткової угоди. У цьому додатку під № 2779 зазначено особовий рахунок № НОМЕР_1 , власника рахунку ОСОБА_2 , адресу: АДРЕСА_3 , та розмір заборгованості станом на 30 листопада 2021 року - 59 278,67 грн.

Додатковою угодою від 03 квітня 2023 року № 5 до договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 8/2100036 внесено зміни до додатку № 1 до договору, які стосувались зміни прізвищ деяких осіб і не стосувалися позивачки чи ОСОБА_2 , а пункт 1.1 договору доповнено абзацом 2 такого змісту: «Сторони погодили, що згідно даного договору до нового кредитора переходить право вимоги з оплати коштів за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії не лише до фізичних осіб, що вказані як власники особових рахунків, що наведені у додатку №1 до договору, але й до усіх інших осіб, що є власниками та / або зареєстровані у відповідних приміщеннях та несуть обов`язки по оплаті відповідних послуг згідно чинного законодавства».

Аналогічного змісту абзацом 2 доповнено пункт 1.1 договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069 шляхом укладення 03 квітня 2023 року між АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» і ТОВ «КППВ» додаткової угоди № 5 до договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069.

У довідці про заборгованість за період з 01 жовтня 2011 року до 31 жовтня 2021 року з послуги постачання теплової енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , кількість мешканців 4, вказано заборгованість - 59 278,67 грн. За цим особовим рахунком і цією адресою також обліковується заборгованість з абонентської плати - 1 811,52 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині першій статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 8/2100036, укладеного між AT «Сумське МНВО - Інжиніринг» і ТОВ «КППВ», позивачка обґрунтувала свою вимогу тим, що:

АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» не набуло права вимоги у зв`язку з його відступленням за договором 31 березня 2021 року, та не могло передати ТОВ «КППВ»;

АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» на момент укладення договору про відступлення права вимоги не виконало своїх зобов`язань за договором від 29 листопада 2021 року № 108/2100069, передбачених пунктами 2.1, 3.2, 6.1 договору;

у договорі від 29 листопада 2021 року №108/2100069 не передбачено права АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» на подальше відступлення права вимоги, що не відповідає частині першій статті 1083 ЦК України.

Суди, розглянувши справу по суті в межах заявленої позивачкою позовної вимоги та підстав, на які вона посилалась, виснували про відмову в задоволенні позову з огляду на непідтвердження доводів позовної заяви та апеляційної скарги.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції по суті спору з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У статті 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд ураховує загальновизнаний принцип приватного права - ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Насамперед під час визначення дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17, від 09 серпня 2023 року у справі № 756/15627/21 (провадження № 61-794св23).

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 925/1204/15, на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зазначено: «Суб`єкти зобов`язання можуть провести заміну кредитора лише в певній частині, тобто передати новому кредитору тільки частину прав старого кредитора, проте це є можливим у разі подільності права вимоги кредитора».

У справі, що переглядається, суди встановили, що ТОВ «Сумське НВО» передало ТОВ «Сумитепленерго» за договором відступлення від 31 березня 2021 року № 31/03 право вимоги від боржників належного виконання обов`язку зі сплаті коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, тоді як АТ «Сумське МНВО-Інжиніринг» передало право вимоги з оплати боргу за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії.

За змістом положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг», Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 № 1182, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) централізоване постачання теплової енергії та централізоване постачання гарячої води є окремими видами житлово-комунальних послуг, які підлягають окремому обліку, тарифікації, надаються за окремими типовими договорами і до виконавців яких закон визначає різні вимоги.

Верховний Суд погоджується з висновками судів, що вказане також підтверджується рішеннями № № 627, 521, згідно з якими ТОВ «КППВ» визначено виробником та виконавцем комунальних послуг із постачання теплової енергії.

Отже, ТОВ «Сумське НВО» та АТ «Сумське МНВО-Інжиніринг» провели заміну кредитора лише в певній частині, тобто було передано новому кредитору тільки частину прав первісного кредитора щодо заборгованості з оплати конкретного виду комунальних послуг, що є відмінним від прав кредитора, переданих ТОВ «Сумитепленерго» щодо заборгованості з оплати іншого виду комунальних послуг.

Водночас у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 925/1204/15, на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції не викладав висновків по суті спору, оскільки суди не встановили обставин передавання права за оспорюваним договором про відступлення права вимоги за мировою угодою сторін у справі про банкрутство в повному обсязі, чи лише частково, з урахуванням можливості або не можливості подільності права вимоги кредитора. Крім того, Верховний Суд, скасувавши судові рішення та направивши справу на новий розгляд, звернув увагу, що спірний правочин про відступлення права вимоги укладено після затвердження господарським судом мирової угоди у справі про банкрутство, що мало бути враховано судами.

Вказаний висновок Верховного Суду сформовано у справі, фактичні обставини якої відмінні від обставин справи, що переглядається.

З урахування наведеного доводи касаційної скарги про те, що AT «Сумське НВО» не мало обсягу прав на час укладення договору про відступлення права з оплати боргу за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії з АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг», яке надалі уклало оскаржуваний договір з ТОВ «КППВ», є необґрунтованими.

Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, про те, що суди не звернули уваги на посилання позивачки на статтю 203 ЦК України, та не перевірили її доводів про відсутність у директорів АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» та AT «Сумське НВО» повноважень на укладення договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069 з огляду на таке.

ОСОБА_1 у позовній заяві як на підставу позову не посилалась на те, що на час укладення договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2021 року № 108/2100069 уповноважені особиАТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» та AT «Сумське НВО» не мали необхідного обсягу повноважень на укладення цього договору та не заявляла вимоги про його недійсність.

Колегія суддів зауважує, що зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у справі № 603/761/19, провадження № 61-11063св23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання, а у разі, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження - не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У справі, яка переглядається, представник позивачки Зацепін В. С., заперечуючи проти долучення ТОВ «КППВ» копії додаткової угоди № 5 та переліку боржників, у відповіді на відзив, поданій 05 лютого 2024 року, зазначив, що відповідач не надав суду доказів наявності у директорів AT «Сумське НВО» та АТ «Сумське МНВО - Інжиніринг» повноважень на укладання договорів на суму 46 445 755,47.

Надалі вказані доводи представник позивачки Зацепін В. С. озвучив на підтвердження позовної вимоги на стадії судових дебатів.

Водночас, матеріали справи не містять письмової заяви позивачки про зміну підстав позову в суді першої інстанції.

Суд самостійно не може інтерпретувати саме лише зазначення позивачкою статті 203 ЦК України (яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) як посилання на фактичну обставину (в дійсності не зазначаючи такої), якою ОСОБА_1 обґрунтовує свою позовну вимогу.

Тому суди правильно виснували про безпідставність наведених доводів позивачки, оскільки вона не обґрунтовувала такими підставами свою позовну заяву.

Верховний Суд погоджується із наведеними висновками судів та не бере до уваги вказані доводи заявниці, оскільки у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Доводи касаційної скаргипо суті спору є аналогічні доводам апеляційної скарги, на які суд апеляційної інстанції надав вичерпні відповіді, а інші доводи заявниці висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявниці з висновками судів і в цілому направлені на переоцінку доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги в частині незгоди з висновками судів про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ТОВ «КППВ» з огляду на неузгодженість сум витрат, зазначених у договорі та акті приймання-передавання, та невідповідність заявленого і витраченого адвокатом часу, оскільки суди пропорційно зменшили розмір заявлених ТОВ «КППВ» витрат на правничу допомогу з урахуванням реально витраченого адвокатом часу та правильно зазначили, що у додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги, укладеній 15 січня 2024 року, сторони погодились, що остаточну вартість правничої допомоги буде визначено в актах про надання послуг, підписаних сторонами.

Верховний Суд зазначає, що суди надали обґрунтовані відповіді на аналогічні доводи заявниці, викладені в суді першої інстанції у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення та у апеляційній скарзі на додаткове рішення від 16 липня 2024 року, тому немає необхідності надавати відповіді повторно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року).

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку колегії суддів, судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховний Суд не встановив.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вказаного колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 червня 2024 року, додаткове рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 липня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк