ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 308/14343/21

провадження № 61-3270св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Закарпатська обласна рада,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Хустська міська рада в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Кукарека Катерина Сергіївна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2023 року у складі судді Шумило Н. Б. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року у складі колегії суддів Собослоя Г. Г., Кожух О. А., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Хустська міська рада в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, в якому просив:

визнати укладеним контракт між ним і відповідачем у наданій позивачем редакції;

зобов`язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Хустської міської ради внести зміни до системи Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ) в частині реєстрації ОСОБА_1 директором Комунального закладу «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради (далі - КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж»).

На обґрунтування позовних вимог з урахуванням поданої позовної заяви у новій редакції від 05 січня 2022 року позивач зазначає, що у жовтні 2018 року він звернувся до суду з позовом до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому просив скасувати як незаконний наказ відповідача № 456-к «Про вибори директора Закарпатського базового державного медичного коледжу» (далі - наказ № 456-к) та зобов`язати відповідача укласти з ним контракт як із директором Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років (справа № 308/11811/18).

27 червня 2018 року відбулися вибори на посаду керівника Закарпатського базового державного медичного коледжу, засновником якого є Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. Позивач, як попередній директор коледжу також брав участь у конкурсі на заміщення посади директора коледжу. За результатами конкурсу позивач здобув найбільшу кількість голосів - 57,50 %, що підтверджується протоколом виборчої комісії з виборів керівника коледжу від 27 червня 2018 року № 4.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 15, частини третьої статті 42 Закону України «Про вишу освіту» Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації як засновник вищого навчального закладу зобов`язаний був не пізніше 27 липня 2018 року укласти з позивачем контракт строком на п`ять років, чого всупереч вимогам закону не зробив.

Натомість 26 липня 2018 року відповідач видав наказ № 456-к, яким результати виборів визнав недостовірними і такими, що не дають змоги прийняти рішення про укладення контракту з директором коледжу.

Вказаний наказ є протиправним, оскільки за приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми пункту 2 частини другої статті 15, частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» мають імперативний характер і не допускають вчинення за результатом конкурсу будь-яких інших чи альтернативних дій.

Методичні рекомендації щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника вищого навчального закладу, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2014 року № 726, Положення про Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2018 року № 260, не передбачають права відповідача визнавати результати виборів керівника вищого навчального закладу недостовірними і такими, що не дають можливості прийняти рішення про укладення контракту з цим керівником.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/11811/18 скасовано наказ № 456-к, зобов`язано відповідача укласти з позивачем контракт директора Закарпатського базового державного медичного коледжу.

Суд апеляційної інстанції постановою від 22 липня 2020 року вказане рішення залишив без змін, отже, рішення набрало законної сили.

На виконання рішення суду у справі № 308/11811/18 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, однак на нас звернення з позовом у справі, що переглядається, відповідач ухиляється від виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Позивач зазначає, що за фактом невиконання рішення суду, що є актом прямої дії, розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000101.

Вважає, що контракт директора Закарпатського базового державного медичного коледжу між позивачем і відповідачем не укладено внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Наслідком такої бездіяльності відповідача щодо укладення контракту на виконання рішення суду, що набрало законної сили, є порушення охоплюваного законом права позивача на працю, визначеного статтею 2 КЗпП України.

Позивач зазначає, що згідно зі статтею 15 ЦК України він має право на захист його порушеного права на працю. Право на працю позивача на посаді керівника Закарпатського базового медичного коледжу визначено рішенням суду, у зв`язку з чим не потребує повторного доведення згідно зі статтею 82 ЦПК України.

Посилаючись на статті 16, 638 ЦК України, частину другу статті 15 Закону України «Про вищу освіту», позивач зауважив, що у справі № 308/11811/18 суд зазначив, що відповідач є засновником Закарпатського базового державного медичного коледжу, а тому зобов`язаний укласти контракт з позивачем.

Звертає увагу, що порядок укладення та всі умови трудового контракту між позивачем і відповідачем встановлено на підставі норм Закону України «Про фахову передвищу освіту» і визначено наказом Міністерства освіти України від 23 березня 2021 року № 251.

Відповідач всупереч власним зобов`язанням, визначеним у статті 42 Закону України «Про вищу освіту», не виконує рішення суду у справі № 308/11181/18 та не укладає контракт з позивачем, форма та зміст якого затверджені Кабінетом Міністрів України. Доказом цього є те, що згідно з відомостями з ЄДРПОУ на час звернення з позовом ОСОБА_1 не є керівником Закарпатського базового державного медичного коледжу.

Вважає, що за викладених обставин є очевидним, що захист права позивача на працю може бути ефективним лише шляхом ухвалення рішення судом про визнання укладеним контракту між позивачем та відповідачем у формі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України № 726, та зобов`язання Хустської міської ради в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вчинити реєстраційну дію щодо зміни керівника Закарпатського базового державного медичного коледжу з ОСОБА_2 на позивача.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 01 липня 2022 року замінив у справі № 308/14343/21 первісного відповідача Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації на належного відповідача - Закарпатську обласну раду.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 03 листопада 2022 року залучив до участі у справі № 308/14343/21 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 13 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Під час розгляду позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Закарпатський апеляційний суд постановою від 06 лютого 2025 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2023 року залишив без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що трудовий контракт (договір) відповідно до положень ЦК України, зокрема статей 202, 638, не є правочином, на який поширюються приписи статей 203, 234 ЦК України про загальні вимоги щодо чинності правочину, оскільки предметом контракту є діяльність людини (праця) і відносини сторін, які регулюються нормами трудового та спеціального законодавства. Тобто існування між працівником та роботодавцем трудових правовідносин, що закріплені умовами контракту, які регулюються нормами трудового та спеціального законодавства, не є правочином.

За таких обставин апеляційний суд погодився із судом першої інстанції, який установив зміст правовідносин між сторонами, правові норми, що підлягають застосуванню, навів мотиви відхилення доводів позивача та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Кукарека К. С., просить скасувати рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову шляхом визнання трудового контракту укладеним в редакції, наведеній позивачем, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, постановах Верховного Суду від 17 листопада 2018 року у справі № 911/205/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 237/142/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди:

не урахували того, що трудовий контракт, укладений відповідачем з ОСОБА_2 має ознаки фраудаторності та є наслідком недобросовісної поведінки Закарпатської обласної ради;

не застосували висновків, сформованих у рішеннях Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013, від 15 травня 2019 року № 2-р(ІІ)/2019;

не урахували, що відповідач не виконав рішення судів у справі № 308/11811/18 та не уклав контракту з позивачем, а під час розгляду справи, що переглядається, діючи недобросовісно, уклав контракт з іншою особою, порушуючи принцип правової визначеності, що суперечить статті 55 Конституції України та статті 18 ЦПК України, оскільки виконати рішення без зазначення особи боржника неможливо;

не з`ясували всіх обставин справи, не встановили дійсний зміст існуючих між сторонами правовідносин;

не урахували, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним, оскільки він не може захистити своє трудове право у інший спосіб.

Доводи інших учасників справи

Відзив Закарпатської обласної ради обґрунтовано тим, що за встановлених обставин суди дійшли обґрунтованих висновків про відмову в позові.

Крім того, зазначає, що позивач не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, обов`язків директора КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» з червня 2018 року не виконує, заробітну платі від відповідача не отримує, наказу чи розпорядження про його призначення на посаду директора цього комунального закладу відповідач не видавав.

У відповіді на відзив Закарпатської обласної ради ОСОБА_1. наводить аргументи, що є подібними до його обґрунтувань, викладених у касаційній скарзі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

14 березня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скаргаОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Кукарека К. С., на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року.

Верховний Суд ухвалою від 15 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 27 листопада 2025 року призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, що встановили суди

Ужгородський міськрайонний суд рішенням від 19 грудня 2019 року у справі № 308/11811/18, що залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, скасував наказ № 456-к та зобов`язав Департамент укласти з ОСОБА_1 контракт директора Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років.

На виконання вказаного рішення 28 серпня 2020 року видано виконавчий лист і постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження.

18 березня 2020 року Закарпатська обласна рада прийняла рішення № 1711, згідно з яким Закарпатський базовий державний медичний коледж перейменовано на КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж».

Згідно з рішенням Закарпатської обласної ради від 16 липня 2020 року № 1174 засновником КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» є Закарпатська обласна рада.

У пункті 4 вказаного рішення затверджено нову редакцію Статуту КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж».

Згідно з пунктом 7.2.5 Статуту Закарпатська обласна рада як власник приймає рішення про укладення контракту з керівником навчального закладу.

Відповідно до пункту 4.3 Статуту (у редакції 2016 року) директор закладу призначається на посаду і звільняється з посади директором Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації.

Таким чином, з 16 липня 2020 року повноваженнями щодо укладення контракту з керівником КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» наділена Закарпатська обласна рада.

Рішення суду у справі № 308/11811/18 щодо укладення з ОСОБА_1 контракту директора Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років не виконано.

11 квітня 2022 року розпорядженням Закарпатської обласної ради № 28-рд відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 34 Закону України «Про фахову передвищу освіту», Положення про проведення конкурсу на посаду керівника комунального закладу фахової передвищої освіти Закарпатської обласної ради оголошено про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» та встановлено, що рейтингове голосування призначено на 27 червня 2022 року. Відповідно до протоколу виборчої комісії про результати виборів на посаду директора із результатом 95,6 % голосів обрано ОСОБА_2

28 липня 2022 року згідно з рішенням Закарпатської обласної ради № 635 «Про призначення директора комунального закладу «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради» та відповідно до статей 43, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 34, 42 Закону України «Про фахову передвищу освіту», Положення про проведення конкурсу на посаду керівника комунального закладу фахової передвищої освіти Закарпатської обласної ради, затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 20 травня 2021 року № 211, протоколу виборчої комісії від 27 червня 2022 року № 8 про результати виборів директора КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатська обласна рада вирішила призначити ОСОБА_2 директором КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» і доручила голові обласної ради укласти з директором КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» ОСОБА_2 контракт строком на 5 років з 01 серпня 2022 року.

Вважаючи незаконним та нечинним рішення Закарпатської обласної ради від 28 липня 2022 року № 635 «Про призначення директора комунального закладу «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради», ОСОБА_1 звернувся до суду з метою його скасування.

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 13 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 29 березня 2023 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та нечинним рішення Закарпатської обласної ради від 28 липня 2022 року № 635 «Про призначення директора комунального закладу «Хустський базовий медичний фаховий коледж» Закарпатської обласної ради».

Підставою відмови у позові у вказаній адміністративній справі було, зокрема, те, що, звернувшись з позовом про визнання укладеним контракту між позивачем та відповідачем у вказаній у прохальній частині позовної заяви редакції у справі № 308/14343/21, що переглядається, ОСОБА_1 захистив свої трудові права.

Згідно з постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А. Т. про накладення штрафу від 25 лютого 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації (боржника) накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду.

Закарпатська обласна рада листом від 25 листопада 2022 року № 1950/01.1-31 повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, що на виконання рішення Закарпатського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 308/11811/18 обласна рада підготувала проєкт контракту з керівником КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» та 31 жовтня 2022 року запрошено ОСОБА_1 для його підписання. 31 жовтня 2022 року о 16 год 40 хв ОСОБА_1 від ознайомлення та підписання контракту відмовився, що підтверджується актом від 31 жовтня 2022 року. У зв`язку із наведеним обласна рада направила проєкт контракту на адресу ОСОБА_1 та запропонувала йому повернути підписаний контракт не пізніше 15 листопада 2022 року. Станом на 25 листопада 2022 року відповіді від ОСОБА_1 не надійшло. Таким чином, обласна рада здійснила всі необхідні дії для виконання рішення Закарпатського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 308/11811/18.

Закарпатська обласна рада листом від 30 грудня 2022 року № 20.1/НОМЕР_1/24 на вимогу державного виконавця, яка надійшла на адресу обласної ради 27 грудня 2022 року, повідомила, що на Закарпатську обласну раду як боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 покладено обов`язок укласти із ОСОБА_1 контракт директора Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років. У зв`язку з тим, що рішення судів у справі № 308/11811/18 не зобов`язують Закарпатську обласну раду приймати рішення про призначення ОСОБА_1 директором Закарпатського базового державного медичного коледжу, таке рішення обласна рада не приймала і не мала можливості надати його на вимогу державного виконавця. На виконання рішення суду обласна рада підготувала проєкт контракту з керівником КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж», від підписання якого 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовився. Цей контракт розроблено на основі Типової форми контракту з керівником закладу фахової передвищої освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 23 лютого 2021 року № 251 (далі - Типова форма контракту), та відповідає Типовій формі контракту як структурно, так і за змістом. Крім того, обласна рада зазначила, що укладення трудового договору, виникнення правовідносин за яким пов`язується із настанням відкладальної обставини під час виконання рішення суду у справі № 308/11811/18, дає змогу всім учасникам цих правовідносин уникнути можливого порушення трудового законодавства та норм спеціального законодавства у випадку безпідставного звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» шляхом безпідставного дострокового розірвання контракту від 01 серпня 2022 року № 6.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А. Т. про накладення штрафу від 03 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на Закарпатську обласну раду (боржника) накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду.

Згідно з постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А. Т. про закінчення виконавчого провадження від 21 лютого 2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/11811/18, виданого 28 серпня 2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про зобов`язання Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації укласти з ОСОБА_1 контракт директора Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39, частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що 16 лютого 2023 року на адресу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області направлено подання № НОМЕР_1/20.1/24 щодо вчинення боржником кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватноправовими нормами визначено обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Позивач звернувся до суду з позовом, спрямованим на захист його трудових прав, з посиланням на преюдиційні обставини, встановлені у справі № 308/11811/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації про скасування як незаконного наказу № 456-к та зобов`язання відповідача укласти з ним контракт як із директором Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років.

Вважав, що відповідач протягом тривалого часу не укладає з ним контракт у визначеній законом формі (згідно з Типовою формою контракту) за результатами проведення конкурсу на зайняття посади директора закладу фахової передвищої освіти, зобов`язання щодо укладення якого підтверджено судовим рішенням у справі № 308/11811/18, та що виконання рішення без особи боржника є неможливим.

Зазначав, що механізми захисту його трудових прав, визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», було вичерпано, тому єдиним ефективним способом захисту його трудових прав є звернення з позовом про визнання укладеним трудового контракту, зміст та форма якого відповідають вимогам наказу Міністерства освіти і науки України від 23 лютого 2021 року № 251 та Типовій формі контракту.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання укладеним контракту між сторонами у наданій позивачем редакції, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вважав, що позивач безпідставно послався на положення пункту першого частини другої статті 16 та статті 638 ЦК України, які не є застосовними у спірних правовідносинах, та обрав неефективний спосіб захисту, який не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права.

У частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання третьої особи внести зміни до системи ЄДРПУО щодо реєстрації позивача директором КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж» суди керувалися тим, що вона є похідною.

Верховний Суд вважає, що висновок щодо неефективності способу захисту та безпідставності позовних вимог, викладений місцевим судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зроблено з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи таке.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду, предмет і підстави позову та мету, якої хоче досягти позивач.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу.

Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження №12-15гс19) від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 22 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21), від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23), від 16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24).

Принцип jura novit curia («суд знає закони»), зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius).

Неправильна або неповна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Суд також повинен встановити мету позову, а саме якого результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору і чи є це належним й ефективним способом судового захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18).

Предметом спору у розглядуваній справі є вимоги ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради про визнання укладеним контракту у наданій позивачем редакції та зобов`язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Хустської міської ради внести зміни до ЄДРПОУ в частині реєстрації ОСОБА_1 директором КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж».

Підставою позову є неукладення відповідачем трудового контракту з ОСОБА_1 відповідно до Типової форми контракту саме у тій редакції, яка подана позивачем, у зв`язку з тим, що виконання рішення без особи боржника є неможливим.

ОСОБА_1 посилається на те, що зобов`язання відповідача укласти контракт з позивачем за результатами проведення конкурсної процедури встановлено судовим рішенням у справі № 308/11811/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації про скасування як незаконного наказу № 456-к та зобов`язання відповідача укласти з ним контракт як із директором Закарпатського базового державного медичного коледжу строком на п`ять років.

Отже, метою позову у справі, що переглядається, є визнання укладеним контракту саме у тій редакції, яка надана позивачем, з урахуванням преюдиційних обставин, встановлених у судових рішеннях у справі № 308/11811/18, тому є помилковими висновки судів, що звернення з позовом спрямовано на зобов`язання виконувати рішення суду у справі № 308/11811/18.

Питання укладення контракту на посаду директора закладу фахової передвищої освіти регулюється нормами КЗпП України, Законом України «Про фахову передвищу освіту», Деякими питаннями реалізації статті 42 Закону України «Про фахову передвищу освіту» (Типовим положенням про конкурсний відбір на посаду керівника закладу фахової передвищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 23 лютого 2021 року № 251, та Типовою формою контракту).

Вимоги до форми контракту та його змісту визначені Типовою формою контракту.

Верховний Суд погоджується з висновками судів, що глава 53 ЦК України, зокрема стаття 638, не регулює питання укладення контракту між потенційним працівником та роботодавцем. Проте суди мали самостійно визначити правильну правову підставу позову та здійснити належну правову кваліфікацію спірних правовідносин, застосувавши ті норми права, які дають змогу правильно та ефективно вирішити спір.

У зв`язку із цим помилкове посилання позивача у позовній заяві на статтю 638 ЦК України не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки під час вирішення справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог.

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги щодо фраудаторності укладеного між відповідачем і ОСОБА_2 трудового контракту, оскільки питання оцінки вказаного контракту не було підставою заявлених позовних вимог і предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, як і питання можливості застосування ознаки фраудаторності до трудового контракту.

Водночас Верховний Суд погоджується з доводами заявника, що суди зробили неправильний висновок про неефективний спосіб захисту його порушеного права, керуючись таким.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що цивільні права / інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, тає ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права / інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права / інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права / інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право / інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.

Колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, залишеному без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у адміністративній справі № 260/1630/22, за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації, КЗ «Хустський базовий медичний фаховий коледж», про визнання протиправним та нечинним розпорядження Закарпатської обласної ради від 11 квітня 2022 року № 28-рд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Комунального закладу «Хустський базовий медичний фаховий коледж» суд, відмовивши у позові, зазначив, що звернувшись, зокрема, з позовом про визнання укладеним контракту між позивачем та відповідачем у вказаній у прохальній частині позовної заяви редакції у справі № 308/14343/21, ОСОБА_1 захистив свої трудові права.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 754/13969/23 (провадження № 61-5286св24) касаційний суд переглянув справу за позовом переможця конкурсу на зайняття посади керівника Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» до Державного агентства України з питань кіно про визнання контракту укладеним.

Верховний Суд, погодившись із висновками судів у вказаній справі про відмову в позові по суті, зазначив, що у такому спорі встановленню підлягають обставини волевиявлення сторін контракту на його укладення, зокрема щодо визначення та погодження умов такого трудового договору.

Отже, пред`явлення позовної вимоги про визнання трудового контракту укладеним у цій справі є належним способом захисту порушеного права. Тому висновки суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про те, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, є помилковими, норми матеріального права застосовано неправильно.

Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

У справі, що переглядається, суди не перевірили, чи відповідає контракт, наданий позивачем, вимогам трудового законодавства, зокрема Типовій формі контракту, чи дотримано всіх умов, необхідних для визнання такого контракту укладеним у редакції, запропонованій позивачем, зокрема щодо проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття такої посади, та чи має відповідач заперечення щодо наданих позивачем умов контракту.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Водночас апеляційний суд, погодившись із висновками суду першої інстанції про неефективність обраного позивачем способу захисту його трудових прав, не перевірив доводів апеляційної скарги позивача, не виклав належних та достатніх мотивів на обґрунтування залишення апеляційної скарги без задоволення.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає передчасними висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову.

Внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Вирішення похідної вимоги про зобов`язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Хустської міської ради внести зміни до ЄДРПОУ залежить від основної вимоги, наявність підстав для задоволення якої має перевірити апеляційний суд під час нового розгляду справи.

З огляду на вказане оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

З урахуванням доводів касаційної скарги оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18)).

З урахуванням висновку щодо часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Кукарека Катерина Сергіївна, задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. М. Фаловська

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік