У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.01.2025 Справа №607/28182/24 Провадження №2-з/607/115/2024

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Юлія Леонідівна, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним договору купівлі продажу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/28182/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Юлія Леонідівна, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним договору купівлі продажу та зобов`язання вчинити дії.

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

-накласти арешт та заборони вчиняти будь які дії щодо відчуження земельних ділянок: розміром 0.0584 га, кадастровий номер :02:001:0364; розміром 0.049 га, кадастровий номер :02:001:0365; розміром 0.0326 га, кадастровий номер :02:001:0366;

-проводити будь які будівельні роботи по перебудові будинку;

-демонтувати самочинні загорожі за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявниця зазначила, щорішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2019 року у справі 607/8267/16-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на 1/2 земельної ділянки розміром 14 сотих з кадастровим номером :02:001:4251, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 визнано постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 12 липня 2023 року.

ОСОБА_1 звернулася до реєстратора та їй стало відомо, що кадастровий номер земельної ділянки :02:001:4251, розміром 0,14 га не існує та його відправлено в архів, а земельна ділянка, розділена на три частини кожна з яких має новий кадастровий номер:

-земельна ділянка розміром 0.0584 га, кадастровий номер :02:001:0364;

-земельна ділянка розміром 0.049 га, кадастровий номер :02:001:0365;

-земельна ділянка розміром 0.0326 га, кадастровий номер :02:001:0366.

Власником земельних ділянок стала відповідачка у справі ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 стверджує що відповідачка створила неможливі умови для користування земельною ділянкою: почала проводити будівельні роботи по монтажу загорожі звівши її на висоту вище двох метрів, що перешкоджає позивачці користуватися земельною ділянкою, розмістила будівельні матеріали. ОСОБА_2 переобладнує частини будинку без належного погодження, при здійсненні будівельних робіт ігнорує правила пожежної безпеки.

Враховуючи терміновість здійснення ремонтних робіт у позивачки є всі підстави вважати, що відповідачка має намір продати розділені земельні ділянки.

Відтак, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивачки за захистом яких вона звернулась до суду та унеможливить виконання рішення суду.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Отож, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Пункт 6 вказаної Постанови містить роз`яснення про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Так, зі змісту позовної заяви встановлено, що між сторонами виник спір з приводу земельної ділянки, розміром 0,14 га, кадастровий номер :02:001:4251, що розташована по АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої набута у власність позивачкою на підставі рішення суду. ОСОБА_1 стверджує, що ця земельна ділянка проти її волі була поділена на три частини, кожна з яких має новий кадастровий номер: земельна ділянка розміром 0.0584 га, кадастровий номер :02:001:0364; земельна ділянка розміром 0,049 га, кадастровий номер :02:001:0365, земельна ділянка розміром 0.0326 га кадастровий номер :02:001:0366, а тому позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу та зобов`язання вчинити дії, оскільки вважає, що її право порушене та підлягає захисту.

З наданих позивачем доказів вбачається, що постановою Верховного суду від 12 липня 2023 року у справі 607/198/22, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,14 га, кадастровий номер :02:001:4251, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області № Г-294/0-321/6-24 від 02 липня 2024 року, Головним управління розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2024 року щодо інформації стосовно підстав перенесення в архів земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:4251 та повідомлено, що згідно даних ДЗК 21 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 в електронній формі сформована заява щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:4251, в результаті чого сформовані наступні земельні ділянки: земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0364, площею 0.0584 га; земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0365, площею 0.0490 га; земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0366, площею 0.0326 га. Отже, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:4251 скасована (земельна ділянка перенесена до архівного шару) у відповідності до підпункту 1 пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 зі змінами.

Таким чином, враховуючи предмет позовних вимог, існує обґрунтована ймовірність того, що відповідачка ОСОБА_2 може вчинити дії щодо відчуження чи розпорядження належних їй спірних земельних ділянок, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відтак аналізуючи матеріали справи і доводи заяви про забезпечення позову, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0364, площею 0.0584 га; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0365, площею 0.0490 га; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0366, площею 0.0326 га, оскільки такий вид забезпечення позову є доцільним та співрозмірним заявленим позовним вимогам.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд дотримується принципів співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідачів.

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним додатково забороняти державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів.

Також суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони проводити будь які будівельні роботи по перебудові будинку, демонтувати самочинні загорожі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки забезпечення позову в такий спосіб, по суті є попереднім вирішенням позовних вимог, що є неприпустимим, оскільки матеріально-правовий результат спору для позивача може бути витребуваний лише при вирішенні позову по суті.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Юлія Леонідівна, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним договору купівлі продажу та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Накласти арешт на: земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0364, площею 0.0584 га; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0365, площею 0.0490 га; земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0366, площею 0.0326 га.

Копію ухвали направити учасникам справи для відому та до Підгороднянської сільської ради, Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, для негайного виконання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Я. Герчаківська