КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/1657/24

15 грудня2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Скрипник О.Г., у цивільній справіза позовом Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року Приватне підприємство «ЖЕК «Оселя» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, та є співвласником багатоквартирного будинку, який обслуговує ПП «ЖЕК «Оселя».

Згідно договору №б/н від 13 квітня 2010 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між ОСОБА_1 (споживач) та ПП «ЖЕК «Оселя» (виконавець), останній зобов?язався надати послуги згідно договору за визначеним в договорі тарифом. Пункт 1.2. договору визначає розмір тарифу за надані послуги. В свою чергу ОСОБА_1 , відповідно договору № б/н від 13 квітня 2010 року зобов?язався, відповідно до умов п. 2.2., 3.2.1. договору, оплачувати дані послуги щомісяця, в строк до 15 числа поточного місяці.

Відповідно до умов п. 4.2 договору, споживач зобов?язаний оплатити отримані послуги в установлений договором строк. Пункт 2.4. договору передбачає, що споживач несе відповідальність за повну та своєчасну сплату платежів за цим договором.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, боржник повинен сплатити підприємству за період з січня 2022 року по грудень 2023 року суму в розмірі 19 012,11 грн за утримання будинку, розмір сплачених послуг за вказаний період складає 1498,14 грн. У результаті цього у власника квартири АДРЕСА_1 виникла заборгованість за комунальні послуги з утримання будинку в сумі 18 262,11 грн.

Зазначає, що ПП «ЖЕК «Оселя» надає споживачу ОСОБА_1 послуги з утримання будинку безперебійно та належної якості. Претензій з боку споживача щодо неякісного надання послуг не надходило. Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та розпорядженням КМДА.

Отже, з моменту набуття права власності на квартиру відповідач отримує від позивача комунальні послуги з утримання будинку, від наданих послуг не відмовлявся та фактично споживає їх.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» заборгованість по сплаті комунальних платежів за період з січня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 18 262,11 грн за послуги з утримання будинку та судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн, та витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2025 року позов Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» заборгованість по сплаті комунальних платежів за період з січня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 18 262, 11 грн. за послуги утримання будинку, судовий збір 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2025 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку із відсутністю належного предмета спору та істотним порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що між ним та юридичною особою ЖЕК «Оселя» () у 2010 році був укладений договір на надання послуг у сфері ЖКП. До 2017 року претензій з боку ЖЕК «Оселя» до нього не надходило, зобов?язання з оплати виконувались ним відповідно до умов договору.

Зазначає що, починаючи з 2017 року (за найстарішими збереженими квитанціями), рахунки за утримання будинку почали надходити вже від іншої юридичної особи - ПП ЖЕК «Оселя-2», з яким він договір не укладав, однак оплата здійснювалась, що підтверджується квитанціями.

З 2019 року «платіжки» почали надходити від третьої юридичної особи - ТОВ «Оселя сервіс» () з якою велося офіційне листування з метою отримання інформації (правовстановлюючих документів) та можливого укладення договору. Незважаючи на запити, договір не був наданий, запитувані документи також, а надані «рахунки» не відповідають вимогам законодавства: відсутні підписи, печатки, одиниці виміру, валюта.

Вказує на те, що у 2024 році від імені юридичної особи ЖЕК «Оселя» було подано позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області, однак позивач не надав доказів на підтвердження свого правонаступництва та наявності заборгованості, а також не обґрунтував правові підстави вимог після понад 7 років відсутності взаємовідносин.

Серед підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції зазначає порушення судом норм матеріального права, не встановлення судом наявності договірних відносин між ним та позивачем на момент подання позову, ?відсутність належних доказів наявності заборгованості.

Окрім того, відповідач ?вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом (ст. 256 ЦК України), що не було враховано судом першої інстанції, хоча на це було вказано в його офіційних зверненнях.

Зазначає, що суд першої інстанції не витребував у позивача документи, що підтверджують його правонаступництво та підстави позову.

Вважає, що ?судом першої інстанціїне було забезпечено право на належний захист інтересів відповідача, та не прийнято до уваги офіційні повідомлення, надіслані на адресу суду та позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 36203623, який обслуговує ПП «ЖЕК «Оселя» ( а.с.6).

13 квітня 2010 року між ПП «ЖЕК «Оселя» та ОСОБА_1 було підписано договір надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. ( а.с. 8-9).

Згідно договору № б/н від 13 квітня 2010 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «ЖЕК «Оселя», останнє зобов`язалось надати послуги згідно договору за визначеним в договорі тарифом.

Відповідно до п.1.1 предметом укладеного між сторонами договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо у будинку АДРЕСА_2 .

В свою чергу, ОСОБА_1 відповідно до умов договору №б/н від 13 квітня 2010 року зобов`язався оплачувати дані послуги щомісяця, в строк до 15 числа поточного місяця (п. 2.2., 3.2.1. договору).

Пункт 3.2. договору визначає, що споживач зобов`язаний оплатити отримані послуги в установлений договором строк.

Відповідно до умов п. 2.4. договору, споживач несе відповідальність за повну та своєчасну сплату платежів за цим договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що боржник ОСОБА_1 повинен сплатити підприємству за період з січня 2022 року по грудень 2023 року суму в розмірі 19 012,11 грн за утримання будинку, розмір сплачених послуг за вказаний період складає 1498,14 грн.

У результаті цього за власником квартири виникла заборгованість за комунальні послуги з утримання будинку в сумі 18 262,11 грн.

Задовольняючи позов Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач надав відповідачу послуги з утримання будинку, вартість яких становить 19 012,11 грн. Відповідачем було лише частково оплачені надані житлово-комунальні послуги в розмірі 1498,14 грн, а тому заборгованість складає суму 18 262,11 грн. В добровільному порядку вказану заборгованість відповідач не погашає, а тому дана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку. Вказані в позові обставини відповідачем не спростовані.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першоюстатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини першоїстатті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5); послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункт 12).

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першоїстатті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; а також комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно пункту 5 частини другоїстатті 7 зазначеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно довимог статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно з ч. ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Судом встановлено, що 13.04.2010 року між ПП «ЖЕК «Оселя» ( виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір надання послуг з утримання будинів і споруд та прибудинкових територій. Факт укладення вказаного договору відповідачем не заперечується.

Предметом вказаного договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо, у будинку АДРЕСА_2 , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом та у строки та на умовах передбачених договором ( п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору невідкладною частиною договору є затвердження тарифів на послуги, що додається до договору.

В укладеному договорі від 13.04.2010 року сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць ( п.2.1.договору).

За змістом ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Як вбачається із копії додатку № 1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року, що є невідкладною частиною договору згідно п.1.2. договору, тарифи станом на день укладення договору АДРЕСА_2 , (загальна площа квартири 61,5 м 2 + 61,5 м 2 ) плата за утримання житла, споруд та прибудинкової території за 1 м2 загальної площі становить - 3, 00 грн.

Окрім цього, в наданій стороною позивача копії додатку №1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року в пункті 1 наявні записи, виконані від руки, кульковою ручкою наступного змісту: рішення сільради №66 від 24.12.2014 року -3,76 грн, № 470 від 22.12.2017 року - 4, 96 грн, №214 від 12.06.2018 року - 6,09 грн.

Згідно умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості наданих ним послуг.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПП «ЖЕК «Оселя» надало суду: копію договору про надання послуг з утримання будинів і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року, що підисаний сторонами; витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 ; акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2023 року між ПП «ЖЕК «Оселя» та ОСОБА_1 , який підписаний представником позивача, але не підписаний відповідачем; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПП «ЖЕК «Оселя».

Згідно акта звірки взаємних розрахунків, який не підписаний відповідачем, станом на 31.12.2023 року за ОСОБА_1 перед ПП «ЖЕК «Оселя» обліковується заборгованість в сумі 18 262,11 грн.

Верховний Суд у своїй практиці чітко дотримується правової позиції щодо шляху захисту інтересів боржників, направленого на встановлення обґрунтованої, на їх думку, та такої, що відповідає дійсності заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме шляхом: доведення таких чітко визначених та обґрунтованих розмірів при запереченні на позов у спорі про стягнення з нього заборгованості, шляхом надання контррозрахунку.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Дослідивши здійснені позивачем нарахування вартості послуг, що зазначені в акті звірки розрахунків, колегія суддів апеляційного судувиходить з такого.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з січня 2022 року по грудень 2022 року вартість наданих позивачем послуг з утримання будинку визначена у розмірі 749, 07 грн щомісячно, тобто, нарахування оплати вказаної послуги здійснювалося позивачем за тарифами 6,09 грн за 1 кв.м., виходячи із площі квартири відповідача; за період з січня 2023 року по листопад 2023 року вартість наданих позивачем послуг з утримання будинку визначена позивачем у розмірі 799, 50 грн щомісячно, за тарифами 6,5 грн за 1 кв.м.

В той же час матеріали справи не містять обґрунтування підстав нарахування відповідачу плати за послугу з утримання будинку, що перевищує тариф 3,00 грн за метр квадратний площі, як і не містять відповідних докази, які б свідчили встановлення такого тарифу у спосіб визначений законом.

Із наданих позивачем письмових доказів колегією суддів апеляційного суду встановлено, що тариф 6,09 грн за 1 кв.м.дописано від руки у додатку № 1 до договору надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року, що поданий разом із позовом (а.с. 9).

Вказані дописи містять посилання на рішення сільради № 470 від 22.12.2017 року та № 214 від 12.06.2018 року. Проте, самих цих рішень суду не надано.

Разом з тим, як вбачається із копії додатку № 1 до договору надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04.2010 року, наданої відповідачем до суду першої інстанції (а.с. 104), примірник додатку № 1 до договору (тарифи), що переданий відповідачу, дописів про зміну тарифів (плати за утримання житла) не містить.

У вказаному додатку № 1 Тарифи на день укладення договору між сторонами в п. 1 плата за утримання житла, споруд та прибудинкової території за 1 кв.м. загальної площі визначена сторонами на узгоджених умовах у розмірі 3.00 грн. Вказаний додаток № 1 до договору підписаний сторонами (позивачем та відповідачем).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують зміну розміру тарифів на оплату утримання житла, споруд та прибудинкової території з 3.00 грн до 4,96 грн та до 6,09 грн, та погодження цієї зміни тарифів із відповідачем.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши докази, що наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що правомірним та таким, що відповідає вимогам закону та погодженим сторонами умовам договору, є стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь ПП «ЖЕК «Оселя» заборгованості із оплати послуг з утримання житла, споруд та прибудинкової території із розрахунку 3,00 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири, що становить 369 грн.*24 (місяці в періоді з січня 2022 року по грудень 2023 року) =8 856 грн.

Як вбачається із акта звірки розрахунків відповідачем 11 січня 2022 року та 11 лютого 2022 року проведено оплату вартості наданих послуг у загальному розмірі 1498,14 грн, а отже сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7 357, 86 грн (8 856 грн -1498,14 грн).

За наведених вище обставин, позовні вимоги ПП «ЖЕК «Оселя» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за надані послуги з утримання будинку за період з січня 2022 року по грудень 2023 рокупідлягають частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, погодившись із розрахунком позивача не звернув уваги на загальні вимоги процесуального права, якими визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Отже, визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов?язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

В свою чергу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував, та поклавши в основу висновку обчислення проведені позивачем, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості в частині складової вимоги заборгованості, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не встановлено наявність договірних відносин між ним та позивачем на момент подання позову, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 13 квітня 2010 року між ПП «ЖЕК «Оселя» та ОСОБА_1 було укладено договір надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ( а.с. 8-9).

Згідно п. 7.1 даного договору, цей договір укладається до 31 грудня 2011 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку, однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

В матеріалах справи відсутні докази щодо розірвання вказаного договору чи його перегляду сторонами, а тому вказаний договір є чинним.

Недійсним вказанний договір у судовому порядку не визнавався, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, а тому вказаний договір підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що відповідачем належним чином не виконувались погоджені сторонами умови договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.04 2010 року щодо оплати наданих послуг, у нього за період з січня 2022 року по грудень 2023 року виникла заборгованість із оплати вказаних отриманих ним послуг в розмірі 7 357,86 грн. В добровільному порядку вказану заборгованість відповідач не погашає, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом (ст. 256 ЦК України), що не було враховано судом першої інстанції, про що він зазначав у поданих до суду першої інстанції офіційних зверненнях, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ПП «ЖЕК «Оселя» просило суд стягнути із відповідача - ОСОБА_1 на його користь заборгованість за період із січня 2022 року по грудень 2023 року. З даним позовом до суду позивач звернувся у січні 2024 року, а тому трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, у повній мірі не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення у повному обсязі позову Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» до ОСОБА_1 , без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині складової боргу за нарахованими процентами, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Після апеляційного перегляду справи позовні вимоги були задоволені на 40,29 %. Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1219,00 грн.

В той же час, із Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги (з огляду на її часткове задоволення) у розмірі 2 712, 02 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з настпуного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено що, звертаючись до суду першої інстанції, позивач просив суд стягнути із відповідача на користь ПП «ЖЕК «Оселя» витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогув суді першої інстанції до позовної заяви було долучено: ордер серії АІ №1468301 від 27.09.2023 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2732/10 гр. Денисенка Євгена Вікторовича, акт виконаних робіт згідно договору №40 від 27.09.2023 року.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема, довіреністю, ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з тим, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Доказів укладення договору між позивачем Приватним підприємством «ЖЕК «Оселя» та адвокатом Денисенко Є.В. з надання правничої допомоги адвокатом у цій справі матеріали справи не містять.

Колегією суддів встановлено, що станом на час прийняття Київським апеляційним судом постанови у цій справі в матеріалах справи відсутній договір про надання професійної правничої допомоги у справі №369/1657/24, укладений між адвокатом Денисенко Є.В. та Приватним підприємством «ЖЕК «Оселя», і такий договір не долучено стороною позивача до справи впродовж усього розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, передбачені частиною третьоюстатті 137 ЦПК України документи, які необхідні для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, а саме: договору про надання правової допомоги позивач суду не надав.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу у даній справі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 15, 256, 257, 319, 322, 526, 610 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 1, 5, 7, 9, 12 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. ст.ст. 2, 5, 12, 62, 81, 89, 134, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного підприємства «ЖЕК«Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» (, місце знаходження: Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, пров. Амосова 7, оф.4) заборгованість по сплаті комунальних платежів за період з січня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 7 357,86 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» (, місце знаходження: Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, пров. Амосова 7, оф.4) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1219,00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «ЖЕК «Оселя» (, місце знаходження: Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, пров. Амосова 7, оф.4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 712, 02 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: