Провадження № 2-н/932/1239/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

27 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Клепка Л.І.., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ПРОФІ ПЛЮС» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «СЕРВІС ПРОФІ ПЛЮС» (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 20, офіс 35) нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 800 000 грн. 00 коп. за період з 01 січня 2024 року по 15 серпня 2025 року.

Вивчивши заяву та додані до неї додатки, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею 163 ЦПК України встановлено форму та зміст заяви про видачу судового наказу.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак всупереч зазначеним вимогам в заяві про видачу судового наказу адреса місця проживання заявника зазначена неповно, вказано лише частину адреси: АДРЕСА_1 . Не точною є і юридична адреса боржника.

Відповідно до вимог пунктів 4, 5 частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, крім іншого, мають бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу також додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Документом на підтвердження трудових правовідносин заявник додає копію трудового договору №325 від 01.01.2024, укладеного між ним та ТОВ «СЕРВІС ПРОФІ ПЛЮС», який згідно п.1.1 є строковим, а згідно п.10.1 безстроковим, що суперечить вимогам трудового законодавства. До того ж, згідно пункту 15 Договору датою народження працівника значиться « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тоді як у наданій скан-копії паспорта заявника, датою його народження значиться ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відповідно до п.5.1 трудового договору працівнику встановлюється 5-денний робочий тиждень з двома вихідними днями. Натомість, згідно довідки від 15.08.2025 №589ктр/2025 про заборгованість, наданої заявником, кожний відпрацьований місяць складає 27 робочих днів, що суперечить договору. Копії наказу про звільнення, копії трудової книжки, письмового повідомлення про нараховані суми (зарплати, компенсації та ін.), документів на підтвердження щомісячного залучення працівника до роботи у вихідні дні, як і підтвердження невиплати підприємством заборгованості із заробітної плати на день звернення з заявою про видачу судового наказу, заявником не надано.

Відповідно до роз`яснень пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

Зважаючи на викладене, існують підстави вважати наявним спір про право, з огляду на що у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 165, 166 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ПРОФІ ПЛЮС» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Суддя Л.І. Клепка