Провадження №2-с/932/1/25
УХВАЛА

про скасування судового наказу

01.01.2025 м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Петунін І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за заявою Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 11653,45 грн за період з 01.06.2022 до 31.10.2024, а також з кожного судового збору в сумі 75,70 грн.

26.12.2024 боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, оспорюючи свій обов`язок перед стягувачем щодо сплати послуг, оскільки на момент винесення наказу, заборгованість була повністю сплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки підстави для повернення заяви про скасування судового наказу відсутні, судовий наказ підлягає скасуванню.

Отже, підставою скасування судового наказу відповідно до діючого процесуального закону є заява боржника про скасування судового наказу.

Так як боржник скористався наданим йому правом на подачу заяви, обґрунтувавши у ній наявність спору про право, що потребує оцінки у сукупності з іншими доказами в порядку позовного провадження, судовий наказ підлягає скасуванню.

Крім цього, в своїй заяві боржник ОСОБА_1 просить стягнути зі стягувача на його користь судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу у сумі 151,40 грн.

З аналізу положень ЦПК України вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Боржник ОСОБА_1 у порядку наказного провадження звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу та стягнення на його користь із заявника судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які понесені боржником.

Із зазначених норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України.

Водночас, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 164 ЦПК України, суд приходить до висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Таким чином, суд відмовляє щодо стягнення понесених судових витрат у вигляді судового збору, оскільки відповідно до чинного цивільно-процесуального законодавства стягнення у наказному провадженні зі стягувача вказаних витрат не регламентовано положеннями розділу II ЦПК України та не відноситься до тієї категорії судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, передбаченої ст. 141 ЦПК України, що підлягає стягненню зі сторони у разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 171, 258-260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судовий наказ, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 23.12.2024 у справі № 932/12580/24 (провадження №2-н/932/734/24) за заявою Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 11653,45 грн за період з 01.06.2022 до 31.10.2024, а також з кожного судового збору в сумі 75,70 грн скасувати.

У стягненні з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 151,40 грн відмовити.

Роз`яснити заявникові (стягувачу), що він має право звернутися до суду з тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: І. В. Петунін