Провадження №2/369/9432/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/21354/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Бучанського округу Київської області Юрова Олена Євгеніївна, про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мудрик Анастасія Ігорівна звернулася 24 грудня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Бучанського округу Київської області Юрова Олена Євгеніївна, про визнання недійсним договору дарування.

Разом з позовом 24 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Мудрик Анастасії Ігорівни подано до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 18 листопада 2021 року ОСОБА_1 уклав договір дарування 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) на користь своєї доньки ОСОБА_2 . За домовленістю між сторонами, метою укладення цього договору було забезпечення позивача належним доглядом та утриманням, що мало здійснюватися відповідачкою, яка є його рідною донькою. Натомість, відповідачка скориставшись довірливим станом свого батька підписала із ним договір дарування, та отримала частку у праві власності на житловий будинок. Позивач перебував у впевненості, що уклав договір довічного утримання, який зобов`язував його дочку забезпечувати його утримання та догляд. Однак про те, що насправді це був договір дарування, який не накладає на відповідачку жодних зобов`язань, позивач дізнався лише тоді, коли інша його донька отримала від відповідачки повідомлення з копією договору дарування та пропозицією щодо продажу подарованої частки житлового будинку.

На думку ОСОБА_1 станом на момент подання заяви існує реальна загроза відчуження відповідачкою своєї частки у праві власності на житловий будинок, внаслідок чого права позивача будуть порушені, а виконання судового рішення стане неможливим. Як зазначила представник позивача необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлена тим, що позивач помилився при укладанні договору дарування через його похилий вік та стан здоров`я.

На підставі зазначеного, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мудрик Анастасія Ігорівна просила вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) та належить ОСОБА_2 ;

- встановлення заборони відчуження 1/2 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) та належить ОСОБА_2 ;

- заборони будь-яким реєстраційним службам, державним реєстраторам, особам, які мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймати будь-які рішення і здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно реєстрації/перереєстрації права власності щодо цього нерухомого майна.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мудрик Анастасія Ігорівна звернулася 24 грудня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Бучанського округу Київської області Юрова Олена Євгеніївна, про визнання недійсним договору дарування, та просила суд визнати недійсним договір дарування від 18 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованою), який був посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Юровою О.Є. за № 2400, на підставі якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/2 частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404656090, сформованої 20 листопада 2024 року, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_2 (1/2 частка).

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Підставою забезпечення позову є припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони відчуження на нерухоме майно позивач не довів, що заявлені вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову.

Водночас, у даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати та позовними вимогами, оскільки матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту та встановлення заборони відчуження.

Заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ними заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження та накладення арешту на нерухоме майно слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Позивачем не надано суду доказів, підтверджуючих те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надано доказів того, що забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогам. Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/21354/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Бучанського округу Київської області Юрова Олена Євгеніївна, про визнання недійсним договору дарування, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.В. Янченко