Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/6809/24
Провадження № 2/644/1284/25
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2025 Індустріальний районний суд м. Харкова в особі головуючого судді Шевченка С.В., за участі: позивачки ОСОБА_1 , секретаря с/з Книшенко А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР, про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 17.11.2012 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06.04.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. ОСОБА_3 проживає з того часу з позивачкою, разом з нею зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з травня 2014 року стосунки між сторонами фактично припинилися. На даний час позивачка перебуває у повторному шлюбі з ОСОБА_4 , який фактично займається вихованням ОСОБА_5 . Дитина вважає ОСОБА_4 своїм батьком.

Відповідач у вихованні своєї малолітньої дитини участі не приймає, не підтримує з дитиною жодних зв`язків, коштів на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

В судовому засіданні позивачка підтримала у повному обсязі обставини, які викладені у позові, та позовну вимогу.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надавав, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, представника у судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, вважав за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , про що надав суду відповідний висновок.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного життя мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.04.2017 року розірваний шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

З довідок Департаменту реєстрації ХМР убачається, що місце проживання ОСОБА_3 з 27.10.2020 року зареєстровано разом з матір`ю- ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки КЗ «Харківський ліцей № 152 ХМР» від 29.07.2024 року № 01-17/245/2024 убачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчалася у закладі з 01.09.2019 року по 05.10.2022 року, з 01.12.2022 року по 28.06.2024 року. Зі слів класних керівників, протягом цього періоду цікавилась успішністю у навчанні дитини мати ОСОБА_1 , яка систематично відвідувала батьківські збори, підтримувала зв`язок з класними керівниками.

Відповідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 357 ХМР» від 06.08.2024 року № 01-32/38, ОСОБА_3 зарахована до закладу з 01.09.2017 року та відрахована 06.06.2019 року. Зі слів вихователя групи, яку відвідувала дитина, представництво дитини здійснювала ОСОБА_1 .

Згідно довідки Дрогобицького ліцею Дрогобицької міської ради Львівської області № 01-12/184 від 08.08.2024 року, ОСОБА_3 була ученицею ліцею в 2-А класі в період з 01.09.2022 року по 18.11.2022 року. Законне представництво дитини здійснювала мати ОСОБА_1 .

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Індустріальним ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, убачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.08.2024 року становить 243022,72 грн.

З довідки про доходи від 14.08.2024 року № 497 судом установлено, що позивачка працює у КП «Харківські теплові мережі» на посаді начальника служби.

Відповідно довідки КЗ «Харківська гімназія № 88 ХМР» від 03.04.2025 року № 01-04/83, ОСОБА_7 навчається в 6-Г класі закладу з 01.07.2024 року. Утриманням та вихованням дитини, підвозом дитини до школи займається мати ОСОБА_1 , яка систематично спілкується з класним керівником щодо виховання та навчання доньки, відвідує батьківські збори.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 фактично від самого народження дитини ОСОБА_3 не приймав участі в її утриманні та вихованні, невдовзі після народження дитини залишив сім`ю і з того моменту не цікавиться життям дитини.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд бере до уваги наведені нижче норми матеріального права та судову практику.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі Закон).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 180 СК України містить вимоги, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 вищезазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №211/559/16-ц).

Статтею 165 СК України передбачено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В процесі судового розгляду позивачем були надані докази, які підтверджують свідоме невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

З висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що департамент запрошував батька дитини на співбесіду, однак останній не з`явився, його місце перебування та місце проживання невідомі. З приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дитини та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною відповідач до департаменту із заявами не звертався. Згідно з поясненнями позивачки, відповідач постійно проживає у рф, зв`язок з ним відсутній.

Зазначене вище, суд розцінює як свідоме і тривале нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , його небажання приймати участь у забезпеченні та вихованні дитини, відсутність інтересу до життя і розвитку дитини.

Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дочки ОСОБА_3 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 165, 180 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 11, 88, 169, 212 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968 грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя С.В. Шевченко