БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/634/24, cправа № 361/881/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» грудня 2025 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Писаний Віктор Григорович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаний Віктор Григорович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, про визнання недійсним договорів дарування, скасування рішень про реєстрацію речових прав та визнання права власності на майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 29 листопада 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаним В.Г., зареєстрований у реєстрі № 2394; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 29 листопада 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаним В.Г., зареєстрований у реєстрі

№ 2394; скасувати рішення приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Писаного В.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 38428444 від

29 листопада 2017 року, прийняте на підставі договору дарування житлового будинку від

29 листопада 2017 року за № 2394; - скасувати рішення приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Писаного В.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 38428534 від 29 листопада 2017 року, прийняте на підставі договору дарування земельної ділянки від 29 листопада 2017 року за № 2395; - визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку, загальною площею 256,4 кв.м, житловою 132,7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ним у прядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер: :00:007:0611, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначається, що 04 грудня 2003 року рідний батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв рішення про заснування ПП «СВК» (), основним видом діяльності підприємства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. З часу заснування єдиним власником та керівником підприємства був ОСОБА_3 .

У жовтні 2015 року у ОСОБА_3 стався інсульт, після якого останньому стало складно виконувати посадові обов`язки директора ПП «СВК», при цьому на посаду директора було призначено позивача, який до цього обіймав посаду заступника директора.

З метою реабілітації перенесеного інсульту ОСОБА_3 направлено на лікування у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2». Під час лікування у вказаному медичному закладі ОСОБА_3 встановлено діагноз: автоімунний тиреоїдит, паркінсонізм, синдром мультисистемна атрофія, тромбоз загальної стегнової артерії.

У вересні 2016 року під час обстеження ОСОБА_3 лікарями ВМУ СБУ м.Бровари встановлено діагноз зниження розумової діяльності інтелектуально-мнестичні розлади.

У період з 04 березня 2019 року по 05 вересня 2019 року ОСОБА_3 постійно перебував на лікування в реабілітаційному центрі «Вітал Центр», де проходив реабілітаційний курс.

У 2019 році позивачу стало відомо, що належне його батьку нерухоме майно, а саме будинок та земельну ділянку безоплатно передано ОСОБА_2 , на підставі договорів дарування від 29 листопада 2017 року, зареєстрованими за номерами 2394 та 2395. В одній з розмов, на запитання позивача щодо переходу права власності на спірне майно до відповідача, ОСОБА_3 повідомив, що це не відповідає дійсності. Вказаний діалог зафіксований на відео.

Зважаючи на отриману інформацію, а також стан батька, позивач звернувся до Шевченківського управління поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення на підставі частини третьої статті 190 Кримінального кодексу України, щодо заволодіння шляхом обману правом власності на майно ОСОБА_3 , а саме земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер: :00:007:0611, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 256,4 кв.м, житловою 132,7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

35 % статутного капіталу (фонду) ПП «СВК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина щодо належного йому майна. Спадкоємцями першої черги до майна померлого ОСОБА_3 є позивач та відповідач. На підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини від

17 червня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Бабенко В.В. заведено спадкову справу № 5/2020.

Позивач вважає, що оспорювані договори дарування від 29 листопада 2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстровані за номерами 2394 та 2395 є недійсними, оскільки у момент їх посвідчення

ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними з огляду на наступні обставини. Так, у рамках кримінального провадження № 0003956 слідчим СВ Шевченківського УП ГУ НПУ в м. Києві, лейтенантом поліції Яремчуком О.С. винесено постанову про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експерту Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-неврологічне медичне об`єднання».

28 вересня 2022 року судово-психіатричними експертами складено висновок № 23, з якого вбачається, що на момент підписання договорів (28 листопада 2017 року 29 листопада 2017 року) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждав на хронічний стійкий психічний розлад деменцію змішаного типу (судинного та атрофічного генезису); ступінь виразності психічних розладів був такий, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період, який цікавить слідство, а саме на момент підписання договорів (28 листопада 2017 року по 29 листопада 2017 року) не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже, у момент посвідчення спірних договорів у ОСОБА_3 не існувало волевиявлення на їх вчинення. Визнання правочинів недійсними є підставою для скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за відповідачем.

Крім того, враховуючи ту обставину, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_3 , своєчасно звернувся до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини, ефективним способом захисту порушених прав після визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації речових прав є визнання за позивачем права власності на частку вищевказаного нерухомого майна. З підстав визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації речових прав, а також визнання права власності у порядку спадкування за законом позивач звернувся до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року вжито заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Ухвалою суду від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання (суддя Сердинський В.С.).

11 серпня 2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3

19 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 жовтня 2023 року № 963/15-23 суддя ОСОБА_4 тимчасово до 27 листопада 2023 року відсторонений від здійснення правосуддя.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Броварського міськрайонного суду Київської області № 953 від 17 жовтня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 361/881/23 (провадження № 2/361/2037/23) з метою заміни головуючого судді Сердинського В.С.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2023 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Василишина В.О.

Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року дану справу прийнято до розгляду у загальному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань про призначення судово-медичної гістологічної та посмертної судово-психіатричної експертиз.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що батько позивача на момент вчинення договорів дарування не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Даний факт підтверджений висновком експертизи, що є належним доказом у справі.

Представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачу було добре відомо, що його батько подарував їй частину будинку та земельної ділянки, при цьому він був незадоволений таким вчинком. ОСОБА_3 не мав будь-яких порушень психіатричного стану, був цілком адекватним. На час порушення кримінального провадження ОСОБА_3 був живий, жодного разу не викликався до слідчого та не допитувався. Позивач навідував батька приблизно раз на місяць. Позов є надуманим і таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що даний позов є зловживанням правами. Позивачу було добре відомо про існування спірних договорів. Разом з тим, при житті батька він не ініціював проведення експертизи, всі дії почав лише після його смерті. Просить у позові відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаний В.Г. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомилися належним чином. У листі від 19 вересня 2023 року приватний нотаріус Халявка Н.М. просила суд розглянути дану справу без її участі.

Вислухавши пояснення позивача та його представників, заперечення відповідача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бровари Київської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 червня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

17 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. заведено спадкову справу № 5/2020 до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17 червня 2020 року.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 5/2020 до майна померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 17 червня 2020 року із заявою про прийняття спадщини померлого батька ОСОБА_3 . Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та позивачем у справі як між батьком та сином підтверджується копією свідоцтва про народження серії

НОМЕР_2 . Відповідно до експертного висновку № 056/2131-а/2 від 02 жовтня 2020 року Українського бюро лінгвістичних експертиз розбіжності між записами прізвища виникли внаслідок відхилення від правил і принципів міжмовного перетворення і зумовлені впливом російської орфоепії та орфографії в ситуації контрактного білінгвізму. Згідно з чинними правописними стандартами рекомендований запис прізвища українською мовою ОСОБА_9 /СКИБНЄВА.

29 липня 2020 року із заявою про прийняття спадщини подала ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 20 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, 20 лютого 2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2011 року вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 . Підстава видачі свідоцтва - рішення від 13 листопада 2011 року № 477.

Згідно з договором дарування житлового будинку від 29 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрованого у реєстрі № 2394, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 29 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрованого у реєстрі № 2395, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер: :00:007:0611, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313528068 від 27 жовтня 2022 року земельна ділянка, кадастровий номер: :00:007:0611, площею 0,06 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та житловий будинок, загальною площею 256,4 кв.м, житлова площа 132,7 кв.м, з надвірними будівлями: навіс «Б», огорожа «№», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки серія та номер: 2395, виданий 29 листопада 2017 року, видавник: Писаний В.Г. приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу та договору дарування житлового будинку, серія та номер: 2394, виданий 29 листопада 2017 року, видавник: Писаний В.Г. приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу, зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 (розмір часток 1/1).

Заявляючи вимогу про визнання договорів недійсними, позивач посилається на те, що на момент посвідчення спірних договорів ОСОБА_3 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, зокрема у жовтні 2015 року у останнього стався інсульт, у ході лікування якого також виявлено захворювання: автоімунний тиреоїдит, паркінсонізм, синдром мультисистемна атрофія, тромбоз стегнової артерії. У 2019 році він дізнався про існування спірних договорів, посвідчених батьком у 2017 році.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою щодо протиправних дій осіб, які полягають у заволодіння шляхом обману правом власності на майно його батька ОСОБА_3 .

У рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003956 від 25 квітня 2019 року, за ознаками злочину передбаченого частиною третьою статті 190 КК України призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», про що свідчить постанова слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві від 30 березня 2021 року. На вирішення експертизи постановлено питання: чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент підписання договорів (28 листопада 2017 року 29 листопада 2017 року) яким-небудь психічним розладом здоров`я внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, чи іншого хворобливого стану психіки, чи в повній мірі розумів свої дії та міг керувати ними, якщо так, то чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; чи міг ОСОБА_3 під час підписання двох договорів купівлі-продажу корпоративних прав та частки у статутному капіталі ПП «СВК» від 28 листопада 2017 року та договору дарування від 29 листопада 2017 року усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними. Для дослідження експертам направлено: копії матеріалів кримінального провадження № 0003956; паперовий конверт, в якому міститься медична документація ОСОБА_3 за результатами проходження лікування у лікарні відновного лікування (з дислокацією міста Бровари Київської області) ВМУ СБ України, медична документація ОСОБА_3 за результатами проходження реабілітації в реабілітаційному центрі «Вітал Центр», медична документація ОСОБА_3 за результатами проходження лікування в Білоцерківській міській лікарні № 2.

З висновку судово-психіатричного експерта № 23 від 28 вересня 2022 року, складеного експертами КНП КОР «ОПНМО», вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який цікавить слідство, а саме на момент підписання договорів (28.11.2017 року 29.11.2017 року) страждав на хронічний стійкий психічний розлад деменцію змішаного типу (судинного та атрофічного генезису). Ступінь виразності психічних розладів був такий, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період, який цікавить слідство, а саме на момент підписання договорів (28.11.2017 року 29.11.2017 року), не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Вказаний висновок судово-психіатричного експерта, поданий стороною позивача на підтвердження заявлених ним вимог щодо недійсності договорів дарування.

Згідно із частинами першою третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи висновок експерта суд керується наступним.

З наданої до суду медичної документації вбачається, що у 2015 році у ОСОБА_3 сталося гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК) за ішемічним типом в басейні лівої ЗМА у вигляді помірної правобічної геміатаксії, екстрапірамідних порушень, вестібулоатактичного синдрому. У період з 06 вересня 2016 року по 11 вересня 2016 року ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування у лікарні ВМУ СБУ у місті Броварах Київської області. Діагноз: ГХ 3 ст. 2 риску ЦА. ДЕ 2, наслідки перенесеного ГПМК (2015 рік) в басейні лівої ЗМА у вигляді помірної правобічної геміатаксії, екстрапірамідних порушень, інтелектуально-мнестичне зниження. Вестибуло-атактичний синдром ІХС, дифузний кардіосклероз, неповна блокада ПГЛНПГ. СН 0. У періоди з 15 січня 2017 року по 25 січня

2017 року, з 03 квітня 2017 року по 12 квітня 2017 року, з 05 травня 2017 року по 21 травня

2017 року, з 04 вересня 2017 року по 17 вересня 2017 року ОСОБА_3 проходив лікування

ПП «Вітал Центр». Заключний діагноз: ЦВХ при церебросклерозі. Наслідки перенесеного ГПМК (2015) за ішемічним типом в басейні лівої ЗМА у вигляді помірної правобічної геміатаксії, екстрапірамідних порушень, вестіобулоатактичного синдрому. У вказаних картах описаний фізичний стан ОСОБА_3 , а саме щодо перебігу хвороби, проведених лікування, реабілітації, а також рекомендації щодо подальшого лікування.

07 червня 2018 року ОСОБА_3 був оглянутий лікарем ОСОБА_10 , при цьому йому встановлений діагноз: деменція альцгеймеровського типу з синдромом паркінсонізму, з поганою відповіддю на леводопо-терапію.

З медичної карти стаціонарного хворого № 9736 КНПБМР «Білоцерківська міська лікарня» вбачається, що у період з 06 вересня 2019 року по 28 вересня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні, діагноз: цукровий діабет 2 тип. Огляд невролога від 06 вересня 2019 року: деменція, альцгеймеровського типу, наслідки ГПМК (2015 рік) у правому кародитному басейні, призначено лікування.

Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 23 вбачається, що при його складанні використано покази потерпілого ОСОБА_1 , свідків: ОСОБА_11 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , отриманих у ході здійснення кримінального провадження. При складанні висновку експертами використано карту амбулаторного хворого № 912 за 2016 рік, а також медичну документацію за 2018-2019 роки. Карти пацієнта медичного реабілітаційного центру ПП «Виталцентр» за періоди з 15 січня 2017 року по 25 січня 2017 року, з 03 квітня

2017 року по 12 квітня 2017 року, з 05 травня 2017 року по 21 травня 2017 року, з 04 вересня 2017 року по 17 вересня 2017 року, що безпосередньо передували посвідченню спірних договорів, при проведенні експертизи не враховували. Разом з тим, у даних картах детально описаний фізичний та соматичний стан хворого ОСОБА_3 на 2017 рік. В описах стану нервової системи у вказаних картах не зазначено про наявність будь-яких патологій, які б впливали на здатність померлого щодо розуміння та усвідомлення. Таким чином, без детального аналізу вказаних медичних карт з описом щодо стану здоров`я покійного ОСОБА_3 у

2017 році та їх не врахування при проведенні експертизи, висновок судово-психіатричного експерта, на який посилається позивач, не можна вважати достатнім доказом у розумінні статті 80 ЦПК України. Крім того, суд враховує, що спірні договори були укладені у 2017 році. У квітні

2019 року позивач, вважаючи себе потерпілою особою, звернувся до органів поліції із заявою про злочин. У квітні 2020 року ОСОБА_3 помер, при цьому за його життя

судово-психіатрична експертиза проведена не була, останній не визнавався потерпілим у справі та не допитувався жодного разу. Станом на дату постановлення судового рішення жодній особі не пред`явлена підозра у рамках кримінального провадження № 0003956 від

25 квітня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України. Відомості про подальший хід кримінального провадження після складання висновку до суду не подані.

У рамках розгляду цивільної справи позивач не заявляв клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи, при цьому у даній категорії справ тягар доказування щодо перебування особи на час посвідчення договорів у стані коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, покладений саме на позивача.

Сторона відповідача заперечувала проти висновку судово-психіатричної експертизи та просила суд не приймати його до уваги через неврахування показів свідків та медичної документації щодо стану здоров`я померлого у 2017 році.

При розгляді даної справи по суті судом допитували свідки з боку відповідача.

Так, свідок ОСОБА_19 показала, що вона працювала у покійного ОСОБА_3 хатньою робітницею, графік її роботи був з 08 до 14 години, приходила один раз на тиждень.

ОСОБА_3 був адекватний, розумів все що відбувається. В останній рік життя мав проблеми з ногами, перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я. Раніше перенесений ним інсульт на стані здоров`я не відобразився. Про спірні договори їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_20 показав, що знав померлого з 1987 року, при житті останнього вони часто бачилися. ОСОБА_3 був здоровим, спортивним, не зловживав алкоголем та не палив, їздив на кермом на роботу, вони спільно грали у більярд. У 2018 році у ОСОБА_3 виникли проблеми з ногами, він проходив лікування, їздив на масаж у Чернігівську область. Жодних психічних розладів у померлого не проявлялося.

Свідок ОСОБА_18 рідний брат померлого ОСОБА_3 показав, що його брат був цілком нормальною людиною, усвідомлював свої дії. Померлий сам вирішив подарувати майно у такий спосіб. Він був присутній у коридорі нотаріальної контори при підписанні померлим договорів. У день підписання договорів ОСОБА_3 їхав за кермом, після нотаріальних дій заїхав на роботу. Йому відомо, що у брата боліла спина, він проходив лікування у реабілітаційному центрі, а також у лікарні у місті Біла Церква.

Свідок ОСОБА_21 показав, що є сімейним лікарем відповідача, знав померлого ОСОБА_3 з 27 липня 2018 року. На той час він мав діагноз: церебральний атеросклероз, хвороба Паркінсона. 11 лютого 2019 року ОСОБА_3 діагностовано пневмонію, лікування якої було проведено амбулаторно. Неадекватності у поведінці хворого ОСОБА_3 не було. Він як лікар спілкувався з хворим, узгоджував лікування. Про наявність у покійного деменції він не знав, записів про це у медичних картах не бачив.

Заяву ОСОБА_22 , посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М., зареєстровану у реєстрі № 312, та заяву

ОСОБА_17 , посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В., зареєстровану у реєстрі № 170, суд не приймає як докази у справі.

Покази вищезазначених свідків щодо стану здоров`я померлого ОСОБА_3 суд приймає до уваги.

Крім того, суд зазначає, що на підставі спірних договорів дарування ОСОБА_3 подарував належне йому на праві спільної сумісної власності майно свій дружині

ОСОБА_2 з якою він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року, та у шлюбі з 20 лютого 2007 року по день смерті. Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлений на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року, постановленого у справі № 761/18708/21, що набрало законної сили 28 грудня

2022 року. Поданий позивачем до суду відеозапис, жодним чином не підтверджує факт укладення померлим ОСОБА_3 спірних договорів у стані, коли він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, тим більше він був здійснений у 2019 році. Будучи обізнаним про існування договорів дарування у 2019 році позивач не ініціював звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання договорів недійсними. З даним позовом ОСОБА_1 як спадкоємець померлого батька звернувся до суду у лютому 2023 року.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У частині першій статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За правилами частини шостої статті 81 ЦПК України - висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року у справі

№ 6-131цс14. Окрім того, у постановах Верховного суду від 05 лютого 2018 року

№404/4956/15-ц, від 25 липня 2018 року №416/13806/14 судом було зазначено, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 496/4851/14-ц 11 листопада 2019 року відступив від висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від17 жовтня 2018 року у справі у справі № 465/1217/16-ц (провадження № 61-1333св18) про застосування до спірних правовідносин положень статті 225 ЦК України, яка передбачає можливість визнати недійсним правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними та зазначила, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, як висновками експертів (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України).

При розгляді даної справи по суті беззаперечних доказів, які б свідчили про абсолютну неспроможність ОСОБА_3 у момент вчинення спірних договорів розуміти значення своїх дій та керувати ними судом здобуто не було. Позовні вимоги про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав є недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Заява сторони відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає у зв`язку з наявністю підстав для відмови у задоволенні позову по суті.

Вимоги про визнання права власності на майно у порядку спадкування є похідними від вимог про визнання недійсними договорів, тому задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10 лютого 2026 року.

Суддя В.О.Василишин