ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/319/25Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/1120/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєвої Галини Григорівни на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 4 вересня 2025 року, ухвалене суддею Наумчук В.А. у цивільній справі №602/319/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що на підставі судового наказу Лановецького районного суду від 2 грудня 2024 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4 , 2015 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, згідно з іншим судовим наказом від 28 лютого 2025 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_5 , 2024 року народження, у розмірі 1/4 його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, з позивача утримуються аліменти на двох дітей у загальному розмірі 1/2 всіх видів доходу, що перевищує встановлену законом частку відрахувань.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2025 року на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/3 частини заробітної плати щомісячно.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 4 вересня 2025 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2025 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1211,20 грн понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1211,20 грн понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєва Г.Г. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд безпідставно зменшив розмір аліментів, не врахувавши вимоги статей 180-183, 192 СК України та принцип пріоритетності прав і інтересів дитини. Народження у позивача іншої дитини саме по собі не є доказом погіршення його матеріального стану, а позивач не подав доказів зменшення доходів чи втрати платоспроможності. Крім цього, зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини та призводить до істотного погіршення її забезпечення, що не допускається.

У відзиві ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що на даний момент він перебуває на військовій службі, під час проходження якої необхідно купувати матеріали за власний кошт. Зазначає, що забезпечує дитину необхідними речами та послугами, а додаткову фінансову підтримку надає мати відповідача. Крім того, ОСОБА_2 вказує про народження другої, передчасно народженої дитини, яка потребує значних витрат на лікування.

Рішення суду оскаржується в частині вирішених судом позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо зменшення розміру аліментів, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України колегія суддів переглядає рішення суду лише в цій частині.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Обставини справи.

2 грудня 2024 року Лановецьким районним судом Тернопільської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, 28 лютого 2025 року Лановецьким районним судом Тернопільської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-7), ОСОБА_2 отримує доходи.

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 7 липня 2025 року №1837 вбачається, що з 30.01.2025 року ОСОБА_2 проходить військову службу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований законом розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.161 СК України судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частини, на двох дітей 1/3, на трьох і більше 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

В справі, що розглядається ОСОБА_1 , бажаючи скористатися правом на отримання аліментів на дитину, звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу ( п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Зважаючи на імперативність приписів п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, особливість наказного провадження, зазначення заявником про наявність у боржника іншої дитини від іншого шлюбу не може вплинути на визначений у судовому наказі розмір аліментів. Саме тому законодавець в ч. 7 ст. 170 ЦПК України передбачив, що у разі видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, боржник має право звернутися до суду з проханням про зменшення розміру аліментів.

Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів є особливою формою звернення до суду, при розгляді якої, з огляду на суть наказного провадження, боржник не може заперечувати чи надавати докази щодо розміру присуджених аліментів, а суд не може при визначенні розміру аліментів враховувати матеріальний стан боржника, наявність в нього утриманців, тощо.

Разом з тим колегія суддів вважає, що у даній справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Лановецького районного суду від 2 грудня 2024 року, оскільки сам по собі факт перебування на утриманні ОСОБА_2 ще однієї дитини не є безумовною та автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів. Така обставина повинна у сукупності з іншими доведеними факторами свідчити про істотне погіршення матеріального стану платника аліментів і неможливість виконання ним попередньо визначених зобов`язань. Зміна сімейного стану без підтвердження зниження доходів чи платоспроможності не впливає на пріоритетність забезпечення первинних потреб дитини та не може бути підставою для зменшення судом встановленого розміру аліментів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що належних доказів, які б свідчили про суттєве погіршення матеріального стану позивача надано не було ні суду першої, ані апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, погіршення стану здоров`я, а наявність другої дитини від іншої жінки не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зменшення розміру стягнутих аліментів.

Враховуючи наведені вище обставини та встановлені порушення норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише в оскарженій частині, яка стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у випадку скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення без передачі справи на новий розгляд - апеляційний суд змінює розподіл таких витрат. Оскільки апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено, а позовні вимоги ОСОБА_2 у частині, що стосується ОСОБА_1 , залишено без задоволення, витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ніколаєвої Галини Григорівни - задовольнити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 4 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - скасувати.

Ухвалити в цій частині рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) 1816,50 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.