Номер провадження: 22-ц/813/7952/25
Справа № 521/8913/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Громік Д.Д. 30 вересня 2025 року у м. Одеса,

встановила:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача у судове засідання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки представником позивача було повідомлено секретаря суду перед проведенням судового засідання про потрапляння представника ОСОБА_1 у форс-мажорні обставини, заявлення усного клопотання про відкладення справи та подання клопотання про відкладення засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з наданням відповідних доказів, через що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як незаконна.

Сторони про розгляд справи на 16 грудня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представник ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року дану справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Підготовчі засідання у справі були призначені на 26 серпня 2025 року на 13:15 год. та 30 вересня 2025 року на 10:30 год., представник позивача в підготовчі засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, з яких вбачається, що ухвала про відкриття провадження та судова повістка були направлені на електронну адресу представника позивача, яка вказана в позовній заяві та клопотаннях, та документ доставлено до електронної скриньки (а.с. 49, 52).

Залишаючи подану ОСОБА_1 позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у судові засідання які призначені на 26 серпня 2025 року та 30 вересня 2025 року, позивач не з`явився та не повідомив про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, виходячи з наступного.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Неявка позивачів, участь яких у засіданні визнана судом обов`язковою для дачі особистих пояснень, може мати наслідком залишення позовної заяви без розгляду за правилами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 201/10953/18-ц.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У ч. 5 ст. 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19 (провадження № 61-10183св21) зазначено, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме ч. 5 ст. 223 і п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону Верховний Суд виходив з того, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у контексті ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання.

Аналіз положень ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Колегія суддів приймає до уваги, що у судове засідання, призначене на 13:15 год. 26 серпня 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 дійсно не з`явився, будучи належним чином сповіщеним шляхом доставки електронного листа.

Наступне судове засідання було призначене судом першої інстанції на 10:30 год. 30 вересня 2025 року, при цьому колегія суддів приймає до уваги, що у вказану дату у м. Одеса відбулась надзвичайна ситуація аномальна злива, яка перетворилась у стихійне лихо, що є загальновідомою обставиною, яка, у свою чергу, призвела до неможливості представнику позивача ОСОБА_1 дістатися до суду у судове засідання, призначене на 10:30 год.

Вказані обставини щодо поважних причин неможливості прибуття у судове засідання представником позивача було зазначено у клопотанні про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження від 30 вересня 2025 року, яким судом першої інстанції не надано правової оцінки.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів направлення на адресу саме позивача - ОСОБА_1 судових повісток про сповіщення останнього про дату та час судових засідань.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду по причині повторної неявки, без поважних причин, представника позивача ОСОБА_1 у судове засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року (п. 65), у справі «Кудла проти Польщі» от 26 октября 2000 року (п. 122) зазначено, що однієї із гарантій ст. 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх «прав та обов`язків».

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 січня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе