П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа №760/16220/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/13769/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Котенко Р.В. 09 травня 2025 року у місті Київ, повний текст рішення складений 30 травня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В

У липні 2024 року позивач звернулась до суду з вимогами до відповідача Київської міської ради просила визначити їй додатковий строк терміном в три місяці з дати набрання рішенням законної сили, для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, згідно і з яким усе своє майно заповіла своїй онуці - ОСОБА_2 . Після повномасштабного вторгнення рф в Україну позивачка разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була вимушена виїхати з України за кордон, зокрема, до Німеччини, де отримала тимчасовий захист і проживає по цей час. Після смерті баби, мати позивача знайшла заповіт від 17 серпня 2017 року складений на користь позивача. Представник позивача зазначає, що ніяких повідомлень від нотаріуса про наявність цього заповіту позивач не отримувала. Враховуючи обставину проживання позивача у Німеччині та навчання її сина у німецькій школі, відсутність у місті проживання позивача консульських установ, позивач змогла прибути в Україну для оформлення спадщини особисто лише 06 жовтня 2023 року. 13 жовтня 2023 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом до П`ятої київської державної нотаріальної контори, після чого отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущенням строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду першої інстанції від 14 листопада 2024 року здійснено заміну первісного відповідача Київської міської ради на належного відповідача ОСОБА_1 . /т.1 а.с.125-126/

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи, що позивач не була обізнана про наявність складеного спадкодавцем на її користь заповіту і дізналась про його існування вже після закінчення строку на прийняття спадщини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову та вважав за необхідне визначити позивачу додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її баби ОСОБА_3 .

Не погодилася із зазначеним судовим рішенням відповідач, представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення суду, як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи. Представник відповідача вказує на те, що у позовній заяві поданій позивачем міститься інформація, яка дає підстави зробити висновок, що позивач знала про існування заповіту ОСОБА_3 від 17 серпня 2017 року, до закінчення строку на подання заяви про прийняття спадщини. Натомість суд першої інстанції не з`ясував точну дату, коли позивачу стало відомо про існування заповіту, та безпідставно прийняв на віру бездоказові слова позивача та ухвалив рішення на даному припущенні. Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що заповіт написаний зі слів глухонімої людини, яка не володіє юридичними знаннями, тобто не міг бути складений самостійно спадкодавцем без участі інших осіб, зокрема матері позивача.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Лоленко О.А. вказує на те, що рішення суду першої інстанції є повністю законним та обґрунтованим та ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лисяний В.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Лоленко О.А. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14 лютого 2023 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). /т.1 а.с.28,96/

За життя ОСОБА_3 та від її імені,17 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. за реєстровим номером 3405 був посвідчений заповіт, яким вона все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_2 . Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_3 , яка своїм підписом зазначила, що заповіт був нею прочитаний. /т.1 а.с.31,100 на звороті,108/

10 серпня 2023 року після смерті ОСОБА_3 П`ятою київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 465/2023 на підставі заяви ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за законом та за заповітом після смерті своєї матері. /т.1 а.с.93-115/

З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріусом 10 серпня 2023 року була сформована інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та виявлено два чинних заповіти ОСОБА_3 /т.1 а.с.98/

26 вересня 2023 року нотаріусом було направлено запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. та 10 жовтня 2023 року отримано копію заповіту від 17 серпня 2017 року. /т.1 а.с.100/

13 жовтня 2023 року ОСОБА_2 подала до П`ятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї баби - ОСОБА_3 та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. /т.1 а.с.103/

Постановою заступника завідувача П`ятої київської державної нотаріальної контори Коробанової О. В. від 13 жовтня 2023 року № 2925 ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. /т.1 а.с.26-27,106/

Матеріали справи містяться дані про те, що ОСОБА_5 з березня 2022 року проживає на території Федеративної Республіка Німеччини. /т.1 а.с.38-46,59-62/

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

В силу ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто

Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

В порядку ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до п.2.1. Розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. (п.п.2.2., 2.3. Розділу 10 цього Порядку)

Пунктом 3.15. Розділу 10 Порядку також визначено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п.3.16 Розділу 10 Порядку).

Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (п.3.17. Розділу 10 Порядку).

Не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 3.18. Розділу 10 Порядку).

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 205/3855/17 вказав на те, що при розгляді таких спорів судам слід дослідити, чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Аналогічні висновки були зроблені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 та в постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася.

У постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 465/9866/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (далі - постанова № 164 від 28 лютого 2022 року), яка постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 доповнена пунктом 3, яким встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 редакцію пункту 3 постанови № 164 від 28 лютого 2022 року змінено та викладено в наступній редакції: «Перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 виключено із постанови № 164 від 28 лютого 2022 року.

Отже, в період із 06 березня 2022 року до 24 червня 2022 року позивачка керувалася тим, що перебіг визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини зупинявся на час дії воєнного стану, а з 25 червня 2022 року - цей строк продовжений із шести до десяти місяців з часу відкриття спадщини.

Ураховуючи, що вимушений виїзд позивачки з дитиною до Республіки Польща, зумовлений об'єктивними і непереборними обставинами - воєнним вторгненням військ рф на територію України, що є загальновідомим фактом, перебування в іншій державі, віддаленість від місця відкриття спадщини, створило для позивачки об`єктивні труднощі для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також прийнявши до уваги те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , діяли суперечливі положення законодавства щодо перебігу строку для сприйняття спадщини, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У постанові від 08 грудня 2025 року у справі № 501/1814/23 Верховний Суд також вказав на те, що загальновідомим є факт, що після початку повномасштабної військової агресії росії проти України та запровадження в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, розпочалися активні бойові дії та обстріли.

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі №185/777/17.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач, та загальновідомі факти, суд апеляційної інстанцій дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті матері.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач обґрунтовує причину пропуску строку звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом тим, що дізналася про наявність заповіту вже після закінчення встановленого законом шестимісячного строку на прийняття спадщини, який закінчився 12 серпня 2023 року. Такі доводи позивача підтверджуються і показами свідка ОСОБА_6 , яка безпосередньо знайшла заповіт ОСОБА_3 серед особистих речей померлої у двадцятих числах серпня 2023 року.

Крім того, позивачка не є спадкоємицею за законом першої черги, а, отже, при наявності спадкоємців першої черги не була зобов`язана звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини і заповіт у такому разі є її єдиною підставою для спадкування.

Матеріали справи не містять даних про виконання нотаріусом обов`язку визначеного положеннями ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення про відкриття спадщини спадкоємців за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Проте слід звернути увагу на те, що копія заповіту була отримана нотаріусом вже після завершення шестимісячного строку на прийняття спадщини, що також вказує на наявність об`єктивних перешкод для вчинення вказаних дій.

Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що під час строку на прийняття спадщини діяли суперечливі положення законодавства щодо перебігу строку для сприйняття спадщини.

Доводи сторони відповідача про те, що спадкодавець не могла самостійно скласти у нотаріуса заповіт з огляду на вади слуху та мовлення, що вказує на те, що мати позивача була присутня при його складенні і відповідно обізнана про зміст заповіт, не може бути прийнято до уваги суду оскільки з тексту заповіту вбачається, що він був підписаний власноручно спадкодавцем, дані про присутність інших осіб при його складенні відсутні, відповідно вказані твердження відповідача є припущенням, на яких не може ґрунтуватись рішення суду, до того ж ці твердження не вказують на обізнаність саме позивача у справі.

Наведене у сукупності свідчить про наявність підстав для надання позивачу додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини. А отже висновок суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Визначений судом першої інстанції строк в три місяці є достатнім для вчинення позивачем відповідних дій.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2026 року.