Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1/25
провадження № 2-з/650/1/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

03 січня 2025 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., розглянувши заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про забезпечення позову,

встановив:

До суду надійшла зазначена заява в якій представник поросить застосувати у справі за позовною заявою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про конфіскація земельної ділянки, наступні заходи забезпечення позову:

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером кадастровий номер :04:001:0269 площею 9,63 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чаплинської селищної об`єднаної територіальної громади Каховського району Херсонської області (колишня територія Магдалинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області);

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером кадастровий номер :04:001:0270 площею 10,04 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чаплинської селищної об`єднаної територіальної громади Каховського району Херсонської області (колишня територія Магдалинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області).

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_2 , виданий 26.11.2003, видавник Калинковицький міський районний відділ внутрішніх справ Гомельської області) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельних ділянок кадастровий номер :04:001:0269 площею 9,63 га та кадастровий номер :04:001:0270 площею 10,04 га, розташованих на території Чаплинської селищної об`єднаної територіальної громади Каховського району Херсонської області (колишня територія Магдалинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області).

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви представник зазначив, що не вжиття вказаних заходів забезпечення в межах розгляду вказаного позову мотивованого порушенням відповідачем статей 32, 116, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України та статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» під час приватизації зазначеної земельної ділянки може призвести до наслідків, настання яких (вчинення правочину щодо відчуження вказаної земельної ділянки) у разі задоволення позову вимагатиме значних зусиль з боку позивача для захисту законних інтересів держави.

Крім того, у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день у відповідача відсутні будь-які перешкоди в розпорядженні спірною земельною ділянкою, у випадку задоволення позову, нівелюється мета його звернення, адже це зумовить необхідність звернення з інших підстав з позовами до нових власників вищевказаної земельної ділянки.

Можливість настання таких наслідків у разі настання відповідних обставин є очевидним, а обрані заявником заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані з предметом спору в даній справі, відповідають вимогам адекватності та співмірності, а також спрямовані на запобігання можливим порушенням майнових прав чи законних інтересів позивача та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 153 ЦПК України заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та вивчивши доводи наведені представником, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

Із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту поданої Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області позовної заяви слідує, що між сторонами дійсно виник спір щодо правомірності проведеної відповідачем приватизації спірної земельної ділянки.

З огляду на викладені представником Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області обставини, якими останнє обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного, на думку позивача, права власності на землю.

Встановивши, що між сторонами у справі виник спір, предметом якого є спірна земельна ділянка, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Разом з тим, вирішуючи питання про обґрунтованість застосування обраних представником Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області заходів забезпечення позову суд виходить з таких міркувань.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2021року у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19) суд касаційної інстанції роз`яснив, що арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заяви в частині забезпечення позову шляхом заборони відповідачу розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, у тому числі змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання спірної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, оскільки реалізація власником права розпорядження належним йому нерухомим майном до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог заявлених Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області, а тому обраний останнім вид забезпечення позову в частині заборони вчиняти певні дії стосовно земельної ділянки, щодо якої між сторонами виник спір, є співмірним із заявленими позовними вимогами та підлягає застосуванню судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та здійснення ефективного захисту прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому суд, оцінюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, вважає, що тимчасове обмеження прав відповідача у зазначений вище спосіб є менш обтяжливим, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог, ці права будуть відновленими та за бажанням реалізованими, в той час, як невжиття заходів щодо обмеження цих прав може призвести до незворотних наслідків або значно утруднити ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та спонукати до залучення у спорі інших заінтересованих осіб, породжуючи нові спори щодо відновлення прав позивача.

Разом з цим, суд вважає, що окреме забезпечення позову у спосіб накладення арешту на спірне майно, яке за своєю правовою природою повторно встановлює для власника заборону на розпорядження землею, є помилковим.

За наведених обставин у задоволені вимог Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про забезпечення позову в частині накладення арешту на спірну земельну ділянку слід відмовити.

На підставі вищенаведених положень ЦПК України, суддя,

постановив:

Заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_2 , виданий 26.11.2003, видавник Калинковицький міський районний відділ внутрішніх справ Гомельської області) розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельних ділянок кадастровий номер :04:001:0269 площею 9,63 га та кадастровий номер :04:001:0270 площею 10,04 га, розташованих на території Чаплинської селищної об`єднаної територіальної громади Каховського району Херсонської області (колишня територія Магдалинівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області).

У задоволені заяви Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про забезпечення позову в частині накладення арешту на на земельну ділянку з кадастровим номером кадастровий номер :04:001:0269 площею 9,63 га, з кадастровим номером кадастровий номер :04:001:0270 площею 10,04 га, відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання один рік.

За клопотанням учасника суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим або скасувати заходи забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: ________________ О.О. Сікора