Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7203/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №279/7203/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання на період навчання до досягнення двадцятитрьохрічного віку в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Позов обґрунтовуваний тим, що відповідно до свідоцтва про народження її батьком є ОСОБА_2 . Наразі вона навчається в Лісівщинському ліцеї ім.О.Дубінчука Ушомирської сільської ради за змішаною формою навчання у 10 класі. Коштів, які надає на її утримання мати, недостатньо для покриття витрат на навчання та харчування на період навчання, а батько має дохід і може надавати матеріальну допомогу на навчання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Дубка С.М. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що не дивлячись на досягнення вісімнадцятирічного віку, позивач навчається в 10 класі Лісівщинського ліцею ім. О.Дубінчука Ушомирської сільської ради. Через денну стаціонарну форму навчання та відсутність повної загальної середньої освіти вона не може працювати та отримувати дохід для своєї життєдіяльності. Вона навчається у старшій школі та активно готується до складання Національного мультипредметного тесту та вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищої освіти. Вказане потребує додаткових коштів на репетиторів та онлайн курси по підготовці до НМТ. Вона періодично має потребу у витратах на лікування, придбання сезонного одягу, дозвілля, гуртки. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі у житті позивача, не підтримує спілкування, не утримує матеріально. Відповідач має достатній рівень доходу, проходить службу у ЗСУ, має гарний стан здоров`я, не має інших осіб на своєму утриманні та має змогу сплачувати аліменти на її утримання. Позивач незаміжня, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її повному отриманні. Мати позивача працює в КНП «Коростенська центральна міська лікарня КМР» та отримує заробітну плату в розмірі 10 000 грн щомісячно. Цих коштів не вистачає для забезпечення достатнього рівня життя, покриття витрат на харчування, лікування, навчання, розвиток і дозвілля. Мати неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку з проханням про матеріальну допомогу в утриманні їх спільної дитини, але отримала відмову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною першою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

За положеннями частини першої ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до приписів частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року в справі №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування норми ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Довідкою від 05 листопада 2024 року №91, яка видана Лісівщинським ліцеєм ім.О.Дубінчука Ушомирської сільської ради, підтверджується, що ОСОБА_1 навчається в 10 класі Лісівщинського ліцею ім.О.Дубінчука Ушомирської сільської ради (а.с.6). Форма навчання змішана.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, заявлених позовних вимог відповідно до положень ст.199 СК України, а саме, наявності у батька можливості надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу. Таких доказів не надано й у суді апеляційної інстанції, а доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування не потребують.

До апеляційної скарги представник позивача надав довідку про доходи ОСОБА_3 від 27 лютого 2025 року №26, яка здобута після постановлення рішення судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення. Відтак, долучена до апеляційної скарги представником позивача довідка не може бути прийнята та досліджена апеляційним судом.

Частинами другою та третьою ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник позивача не надав доказів неможливості подання інших довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 13 лютого 2024 року до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Відтак, долучені до апеляційної скарги представником позивача інші довідки також не можуть бути прийнятті та дослідженні судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому таке рішення у відповідності до положень ст.375 ЦПК України залишається без змін.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: