ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/638/24
Провадження №2/477/620/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сеніній В.О.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2024 року до суду надійшла позовна заява, сформована в системі «Електронний суд» 22 березня 2024 року представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» Гайовою Анастасією Сергіївною, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №3863151 від 09.06.2021 року у розмірі 36520 грн. та судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 09 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3863151.

Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «МІЛОАН» надав ОСОБА_1 у користування кредитні кошти у сумі 8000 грн.

13 вересня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ТОВ «МІЛОАН» на підставі договору про відступлення прав вимоги №07Т, у тому числі за кредитним договором №3863151.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 36520 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає - 8000 грн., заборгованість за відсотками - 27000 грн., заборгованість за комісійними винагородами - 1520 грн., заборгованість за пенею - 0 грн.

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість.

Ухвалою від 25 квітня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача Підодвірним Т.І. через систему «Електронний суд» 25 травня 2024 року, який надійшов до суду 27 травня 2024 року, відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, представник позивача зазначив, що позовна заява підписана Гайовою А.С., повноваження якої підтверджується копією довіреності від 28 грудня 2023 року, натомість доказів на підтвердження того, що вона є працівником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» або адвокатом, до позову не долучено.

Представник позивача, вказуючи на те, що позовна заява подана особою, якою не підтверджено процесуальної дієздатності, просив залишити позовну заяву без розгляду.

Також відповідач заперечує, що кредитний договір №3863151 є укладеним, а його умови погоджені сторонами, оскільки вказаний договір не може вважатись електронним документом.

Представник відповідача вказує, що позивач не надав належних доказів укладення електронного договору, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документу, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого повідомлення не захищений від внесення правок та викривлень. Крім того одноразовим ідентифікатором не підписаний сам кредитний договір.

Таким чином, відповідач вважає, що кредитний договір є неукладеним, а тому не може породжувати правових наслідків, зокрема, підстав для нарахування процентів за користування кредитом.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем коштів від ТОВ «МІЛОАН». Так, у копії платіжного доручення, долученого до позову, відсутній підпис працівника банку, відповідального за проведення операції, наявні лише підпис та печатка ТОВ «МІЛОАН», що не може свідчити про те, чи відправлялось таке платіжне доручення до банку та чи виконувалось воно банком. Крім того, у кредитному договорі відсутній будь-який рахунок відповідача, на який нібито були перераховані кредитні кошти. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить відповідачу, або нею використовувався, позивачем не надано.

Стосовно відступлення права вимоги за кредитним договором №№3863151 від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», представник відповідача зазначив, що наданий позивачем витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, зроблено позивачем як зацікавленою особою, тому він не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги.

Стосовно витрат позивача на правову допомогу, представник відповідача зазначив, що вони не є співмірними з ціною позову та складністю справи, крім того позивачем не доведено належними доказами, що витрати на правову допомогу понесені позивачем саме під час підготовки позовної заяви до відповідача.

Разом з відзивом на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» 25 травня 2024 року подано клопотання про витребування доказів, яке надійшло до суду 27 травня 2024 року.

У відповіді на відзив на позовну заяву, поданому представником позивача Гайовою А.С. через систему «Електронний суд» 02 червня 2024 року, які надійшли до суду 03 червня 2024 року, представник позивача вказала, що доводи представника відповідача щодо того, що позовну заяву подано неуповноваженою особою є безпідставними та необгрунтованими, оскільки справа є малозначною, у зв`язку з чим інтереси позивача має право представляти представник за довіреністю, який не має статусу адвоката.

Щодо доводів представника відповідача щодо того, що кредитний договір не містить підписів сторін договору зазначила, що кредитний договір між ТОВ МІЛОАН» та відповідачем є таким, що укладений в електронній формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором. Так, 09 червня 2021 року відповідач в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «МІЛОАН» подала заявку на отримання кредиту. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (СМС) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит №3863151 від 09.06.2021 року.

Стосовно твердження представника відповідача, що позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем коштів від ТОВ «МІЛОАН» зазначила, що у копії платіжного доручення, долученого до позову, наявні всі реквізити, які містяться у первинних документах, які фіксують факт виконання платіжної операції та передбачені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 06.11.2019 року №127, у зв`язку з чим вказане твердження представника відповідача є безпідставним. Крім того, вказала, що ТОВ «МІЛОАН» є фінансовою установою, а не банківською, яка не має права відкривати рахунки позичальникам, а лише перераховує кошти за зазначеними позичальником реквізитами за допомогою сервісів платіжних систем, у зв`язку з чим повний номер платіжної карти на яку перераховано кредитні кошти зберігається у платіжної системи LiqPey.

Стосовно витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, зазначила, що до позовної заяви долучено саме витяг, оскільки сам реєстр містить інформацію щодо великої кількості інших боржників, що не стосується предмету спору. Крім того, вказаний витяг посвідчено сторонами договору відступлення права вимоги.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, поданих представником відповідача Підодвірним Т.І. через систему «Електронний суд» 03 червня 2024 року, які надійшли до суду 04 червня 2024 року, представник відповідача зазначає, що у кредитному договорі, долученому до позовної заяви, не зазначено одноразовий ідентифікатор, яким як стверджує позивач підписано вказаний договір.

Ухвалою від 06 серпня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено частково, витребувано від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» для дослідження у судовому засіданні оригінали електронних доказів: анкети-заяви на кредит №3063151, договору про споживчий кредит 3863151, платіжного доручення видачі коштів від 09.06.2021 року, де отримувачем є ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви, поданої представником позивача через систему «Електронний суд» 12 серпня 2024 року, зареєстрованої 13 серпня 2024 року, представник позивача відповідно до частини 7 статті 84 ЦПК України повідомив суд про неможливість подання оригіналів електронних доказів: анкети-заяви на кредит №3063151, договору про споживчий кредит 3863151, платіжного доручення видачі коштів від 09.06.2021 року, у зв`язку з тим, що вказані докази зберігаються у первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» на носії їх створення, у зв`язку з чим представником позивача було заявлено клопотання про витребування вказаних доказів у ТОВ «МІЛОАН». Також представником позивача було заявлено клопотання про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки про рух коштів по картці НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 року по 15.06.2021 року

Представник позивача просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, в судове засідання представника не направила, про причини неявки не повідомила.

В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач у позовній заяві, між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 09 червня 2021 року укладено договір про споживчий кредит у формі електронного договору, підписаного відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Разом з тим, з дослідженого судом договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що у ньому відсутні відомості про підписання вказаного договору ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вказане, а також на відсутність у кредитному договорі відомостей про підписання вказаного договору ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, докази, надані позивачем на підтвердження укладення договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , суд вважає неналежними.

Стосовно посилання представника позивача у його запереченнях на відзив на позовну заяву на скрін-шот частини першої сторінки договору, який містить одноразовий ідентифікатор, то суд не приймає його до уваги, оскільки докази, які подаються сторонами, мають відповідати визначеним вимогам, а саме відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Крім того, відповідно до статей 78,79 ЦПК України, докази мають відповідати вимогам допустимості та достовірності.

Таким чином, зазначення представником позивача одноразового ідентифікатора у тексті заперечень на відзив на позовну заяву не може вважатись допустимим та достовірним доказом на підтвердження дійсності укладення кредитного договору між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 .

Стосовно заявленого представником позивача 13 серпня 2024 року клопотання про витребування у ТОВ «МІЛОАН» оригіналів електронних доказів: анкети-заяви на кредит №3063151, договору про споживчий кредит 3863151, платіжного доручення видачі коштів від 09.06.2021 року, які суд витребував у позивача відповідно до ухвали від 06 серпня 2024 року за клопотанням представника відповідача, та про неможливість подання яких повідомив представник позивача, а також про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки про рух коштів по картці НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 року по 15.06.2021 року, суд зазначає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу, тобо позивач повинен подати таке клопотання разом з позовною заявою. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Жодного обгрунтування неможливості подання такого клопотання разом з позовною заявою представником позивача не наведено, у зв`язку з чим, вказане клопотання підлягає залишенню без задоволення.

Щодо наявного в матеріалах справи платіжного доручення 48350830 від 09 червня 2021 року, наданого позивачем на підтвердження виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 8 000 грн ОСОБА_1 (позичальнику) на її картковий рахунок НОМЕР_1 згідно кредитного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі номер 4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Суд звертає увагу на те, що ні в анкеті-заяві на кредит №3863151 від 09 червня 2021 року, ні в самому договорі про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року не зазначено номер банківської картки ОСОБА_1 для перерахунку коштів (а.с.16-17,39-46).

Станом на 06 червня 2021 року здійснення безготівкових розрахунків регулювалось відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Згідно додатку 3 до Інструкції , платіжне доручення містить обов`язкові реквізити про дату одержання платіжного доручення банком та дату проведення, з підписом банку.

З Додатку 9 до Інструкції слідує, що датою одержання є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік отримання банком платника розрахункового документа, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Датою виконання є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік списання коштів з рахунку платника, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

З зазначеного слідує, що платіжне доручення без відміток банку про дату отримання та виконання не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції.

З платіжного доручення 48350830 від 09 червня 2021 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відмітки про дату отримання та виконання банком платіжного доручення ТОВ «МІЛОАН» відсутні.

Таким чином, платіжне доручення 48350830 від 09 червня 2021 року не можна вважати належним доказом надання грошових коштів ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 8 000 грн ОСОБА_1 (позичальнику) на картковий рахунок згідно договору про споживчий кредит №3863151 від 09 червня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Згідно частини 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Натомість, позивач, звертаючись з позовом до суду, не надав належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №3863151 від 09 червня 2021 року у розмірі 36520 грн., у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, оцінивши належність та достатність доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М.Семенова