Єдиний унікальний номер 728/21/25
Номер провадження 2-з/728/1/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2025 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі

головуючого судді Сороколіта Є.М.

за участі:

секретаря Кирути Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) стосовно стягнення основної заборгованості за договором позики та процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

до Бахмацького районного суду (далі також Суд) 02.01.2025 звернулася ОСОБА_1 (далі також Позивач), представництво інтересів якої здійснює адвокат Ковалюх Василь Миколайович, з позовом до ОСОБА_2 (далі також Відповідач), за змістом якого Позивач просить стягнути основну заборгованість за договором позики від 30.08.2024 у сумі 113 325,75 грн (сто тринадцять тисяч триста двадцять п`ять гривень 75 коп.) та 873,02 грн (вісімсот сімдесят три гривні 02 коп.) процентів річних за період з 01.10.2024 по 02.01.2025, а також вирішити питання про стягнення понесених нею судових витрат у вигляді 1 211,20 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу).

Разом з позовною заявою Позивачем подана заява про забезпечення позову, у якій вона просить накласти арешт на автомобіль марки SKODA, модель FABIA, 2008 року випуску, з об`ємом двигуна 1 198 куб.см, що належить на праві власності Відповідачу.

Вказана заява мотивована тим, що новий його власник (переможець торгів) зможе безперешкодно зареєструвати за собою право власності на майно та у подальшому безперешкодно розпорядитися ним і це матиме наслідком неможливість відновлення порушеного права Відповідача.

Перш за все, Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням приписів частини першої статті 153 та частини другої статті 247 ЦПК України розгляд заяви здійснено без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінюючи ж доводи, викладені у заяві Позивача про забезпечення позову, Суд враховує таке.

У відповідності до вимог частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одними із способів забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України є накладення арешту на майно.

У цьому контексті слід відмітити, що Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Також Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі Спорронг та Льон рот проти Швеції, пункти 69 і 73).

У даному випадку Позивач просить Суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль, оскільки у власності Відповідача є інший транспортний засіб.

При цьому статтею 151 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема у такій заяві повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Враховуючи, що предметом позову є стягнення грошових коштів, тобто речей з родовими, а не індивідуальними ознаками, Позивачем не надано доказів того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також, не обґрунтовано належним чином, що існує намір Відповідача на відчуження майна іншим особам.

Відповідно, Позивачем не доведено у встановленому порядку, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких вона звернулася до Суду.

З огляду на викладене вище, Суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 149-153, 259-261, 263 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 стосовно стягнення основної заборгованості за договором позики та процентів річних відмовити у повному обсязі.

Згідно з вимогами статті 261 ЦПК України ця ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення цієї ухвали.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.М. Сороколіт