Справа № 467/854/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2025 року Арбузинський районний суд миколаївської області в складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поплавської О.В.,

Скорнякової С.В.,

представника позивача Таргоній В.М.,

представника відповідача Рахнянської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та представником позивача Таргоній В.М. з використанням власних технічних засобів та засобів електронної ідентифікації та представником відповідача Рахнянською С.В. з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 300 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кам`янський Міст, Первомайського району, Миколаївської області потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , батька позивачки, який від отриманих травм загинув.

За даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого від 25 квітня 2024 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Внаслідок смерті батька, завданої джерелом підвищеної небезпеки, донька загиблого ОСОБА_1 , зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в 300 000,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, представник позивача просив врахувати глибину та тривалість моральних страждань позивача, вона назавжди позбавлена можливості отримувати від батька підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну. Позивач є дитиною з інвалідністю, потребує сторонньої допомоги, яку міг надавати батько, який самостійно її виховував, сталий життєвий устрій її непоправно змінено з незалежних від неї обставин, смертю батька було зруйновано звичне коло її спілкування, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, попередній стан її життя ніколи не може бути відновлений, смерть батька стала для позивача різкою психотравматичною подією, яка супроводжується тривалими стражданнями.

За такого, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача на адресу суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову з тих підстав, що саме з вини велосипедиста ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п. 20.2, 20.3, 20.5 Правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки останній внаслідок власної необережності, ігноруючи звукові та світлові сигнали на залізничному переїзді, та звукові сигнали, які подавалися потягом, продовжував свій рух по залізничному переїзду. Така поведінка потерпілого свідчить про усвідомлення ним своїх дій, спрямованих на невідворотність дії джерела підвищеної небезпеки, такий свідомо потрапив на колію, а отже потерпілий усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потяга матиме наслідок наїзду на нього. За даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого від 25 квітня 2024 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Крім того, позивачем не доведено факту перебування на утриманні потерпілого. Також зазначено, що АТ «Українська залізниця» є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, та стягнення з відповідача значних сум загрожує зривом різного роду перевезень в період воєнного стану.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив про їх задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що в крові загиблого не було знайдено алкоголю, тому відсутні підстави для зменшення суми заявлених позовних вимог.

Представник відповідача просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того вказала, що позивач є інвалідом третьої групи, має можливість працювати, крім того вона отримує пенсію по інвалідності.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , про що виконавчим комітетом Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області 25 квітня 2024 року складено відповідний актовий запис № 32 (а.с. 8).

Відповідно до висновку експерта Первомайського міжрайонного відділення Миколаївського обласного бюро СМЕ № 100 від 23.04.2024 причиною смерті ОСОБА_2 став шок, який розвинувся внаслідок множинних переломів черепу з руйнуванням речовини головного мозку, ребер і кінцівок. При дослідженні трупу були виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні переломи кісток черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинні переломи ребер, закритий перелом правої плечової кістки, кісток лівої гомілки, правого стегна, травматичний розрив правої легені, травматичний розрив печінки, рвана рана правої скроневої області, забійна рана правої вушної раковини, множинні сажна задньої поверхні тулуба. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів), носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи вищезазначене, можна зробити висновок, що дані ушкодження могли утворитися внаслідок зіткнення електровоза з велосипедистом, при цьому на момент зіткнення останній знаходився правим боком до електровозу і в момент первинного контакту утворився перелом кісток склепіння черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинні переломи ребер, закритий перелом правої плечової кістки, кісток лівої гомілки, правого стегна, травматичний розрив правої легені, травматичний розрив печінки, рвана рана правої скроневої області, забійна рана правої вушної раковини. В подальшому мало місце падіння на поверхню з подальшим ковзанням по ній внаслідок чого утворились садна задньої поверхні тулуба (а.с.5, 22)

За даним фактом 02.04.2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.76-105)

Відповідно до Акту службового розслідування, яке проведено на підставі наказу в.о. директора регіональної філії "Одеська залізниця" від 02.04.2024 № Н/177 було встановлено, що 02.04.2024 року о 22 год.23 хв. машиніст поїзда НОМЕР_3 (ВЛ40у № 2902-01 ТЧ-2 Подільськ, ТЧМ-4 Помічна ОСОБА_5 832 m, 64 осі) на 134 км nк9 при швидкості 100 км/год застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду на чоловіка ( ОСОБА_2 , 1976 року народження), який на велосипеді, незважаючи на заборонне показання звукової та світлової переїзної сигналізації виїхав на переїзд, розташований на 133 км+123м (4 категорії, регульований без чергового працівника) безпосередньо перед поїздом. Через незначну відстань наїзд не попереджено, чоловіка смертельно травмовано. Причиною випадку є порушення водієм велосипеду ОСОБА_2 вимог п.п. 20.2, 20.3, 20.5 (в) Правил дорожнього руху (а.с.53-56, 106-122).

Згідно Акту судово-токсикологічного дослідження № 1122 від 22.04.2024 року (а.с.140), при судово-токсикологічному дослідженні м`яза з трупа ОСОБА_3 етиловий спирт не виявлений. Примітка: результат має відносне значення, так як м`яз зазнав гнилісних змін.

За змістом постанови слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області І. Вініченка від 25.04.2024 про закриття кримінального провадження (а.с.123-125) в ході досудового розслідування було встановлено, що 02.04.2024 року о 22 год.30 хв. на 134 км ПК 9 (пікету) парної колії перегону "Первомайськ-Кінецьпіль" електровоз "ВЛ40У1290/2" у складі пасажирського потягу #148 (16 пасажирських вагонів), сполученням "Одеса-Помічна" під керуванням машиніста ОСОБА_4 , який рухався згідно визначеного розкладу зі швидкістю 99 км/год., незважаючи на подачу звукових сигналів та застосування екстреного гальмування, здійснив наїзд на невстановленого велосипедиста, який рухався зліва направо відносно напрямку руху електровоза. Внаслідок вказаної події пішохід від отриманих травм загинув на місці події.

Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 02.04.2024 року, схемою доданою до протоколу та фототаблицями під час якого було зафіксовано кінцеве місце розташування потяга після зупинки, місце знаходження трупу, показами машиніста потяга (а.с. 84-86).

Відповідно до вищевказаної постанови слідчого фактичний гальмівний шлях потяга склав 677 м при розрахунковому 754 м, тому машиніст потяга не мав можливості уникнути наїзду на пішохода навіть при застосуванні екстреного гальмування. Отже, під час досудового розслідування встановлено, що причиною даної пригоди на залізничному транспорті стали власні необережні дії водія велосипеда, який ігноруючи звукові та світлові сигнали на залізничному переїзді та звукові сигнали, які подавалися потягом, продовжив свій по залізничному переїзду, тому в діях машиніста електровоза відсутній склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Копією свідоцтва про народження підтверджується родинний зв`язок позивача із померлим ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 548705 від 13.09.2018 року ОСОБА_1 є інвалідом дитинства третьої групи безстроково (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

За таких обставин суд дійшов висновку, що АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Доведеність факту завдання позивачу моральної шкоди внаслідок смерті її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача їй душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз, та будуть тягнути в подальшому додаткові зусилля з її боку на організацію її життя; відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_2 у житті позивача неможливо.

Разом із тим, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 177/759/23.

Зібраними у справі доказами доведено, що причиною загибелі ОСОБА_2 від нещасного випадку стала особиста необережність постраждалого.

Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

На думку суду, обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, проте це не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Оскільки умисел в діях потерпілого ОСОБА_2 або наявність непереборної сили відповідачем не доведена, то суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що факт грубої особистої необережності постраждалого, що призвів до нещасного випадку, є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди позивачу.

Тому, визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, те, що потерпіла є інвалідом третьої групи з дитинства, дана група інвалідності дає можливість позивачу працювати та отримувати пенсію, суд враховує поведінку потерпілого, а саме факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача та виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , яка є інвалідом третьої групи та яка втратила батька, в рахунок відшкодування моральної шкоди, слід стягнути 90 000,00 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

За такого позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому суд врахував необхідність застосування до спірних правовідносин статті 164.2.14 ПК, оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів, та змінив у цій частині рішення суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22), постанову Верховного Суду від 17 грудня 2024 року справа № 243/861/23 (провадження № 61-16146св23)).

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог в розмірі 90000,00 грн., враховуючи що позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, тому з АТ "Українська залізниця" слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави в розмірі 900,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого , задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місце знаходження: місто Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , місце знаходження: місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, на користь держави судовий збір 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова