Справа № 307/886/25
Провадження № 2/307/289/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гримут Т.В., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про виключення відомостей про особу, як батька дитини, з актового запису про народження дитини, В позовній заяві представник зазначив, що 04 січня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області під актовим записом №2. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила доньку ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини було зареєстроване виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №73. Батьком народженої дитини, згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України, був записаний позивач ОСОБА_1 , оскільки сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Представник зазначає, що позивач ОСОБА_1 не вважає себе батьком дитини, оскільки протягом 13 років подружнього життя в сторін дітей не було, як і не було дітей в позивача від попереднього шлюбу. Позивач вважає, що він за станом свого здоров`я не може мати дітей. Від початку вагітності дружини позивач мав сумнів щодо свого батьківства, враховуючи обставини викладені вище. Окрім того, відповідачка довгий період не повідомляла позивачу про свою вагітність, і дізнавшись про те, що він скоро стане батьком, позивач повірив в те, що можливо трапилось чудо і у них буде дитина, проте після чергової сварки, відповідачка повідомила, що позивач не є батьком дитини. Також позивач чув розмову відповідачки з її матір`ю, в якій вони розмовляли про те, що позивач не являється батьком дитини. Враховуючи постійні сумніви та слова відповідачки, позивач зробив тест на батьківство в медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» та отримав результат дослідження №44951-49179 від 14.10.2024 року, за яким ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини, а ймовірність батьківства становить 0%.

Просить суд виключити відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису №73 від 05 вересня 2024 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та внести зміни в актовий запис про народження.

Представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Гримут Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українив судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року призначено в даній справі молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження в справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2025 року провадження в даній справі відновлено.

В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 04 січня 2011 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Топчинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьками зазначені позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .

З результату дослідження №44951-49179 аналізу ДНК на батьківство проведеного медико-генетичним центром «Мама Папа», вбачається що ймовірність батьківства позивача ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , складає 0%.

З повідомлення Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25 липня 2025 року №СЕ-19/107-25/7549-БД вбачається що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та біологічна матір дитини ОСОБА_3 , для відбору зразків букального епітелію 09 липня 2025 року не з`явилися, у зв"язкуз чим є неможливим проведення експертизи

Факт прибуття позивача ОСОБА_1 в м. Ужгород для відбору зразків букального епітелію 09 липня 2025 року підтверджується чеком за проїзд сполученням «Солотвино-Ужгород» від 08 липня 2025 року №67397 та чеком за проїзд сполученням «Ужгород-Солотвино» від 09 липня 2025 року №4419.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Положеннями статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження,складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України,та видає нове Свідоцтво про народження.

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі №172/1206/21 зазначається, що з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 2 статті 77, статті 81 ЦПК України відповідач має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Пунктом 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Отже, в частині предмету доказування у цій категорії справ Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі №399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 та ряді інших. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно ч. 1 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Отже, відповідно до матеріалів справи, судом призначалася судова молекулярно-генетична експертизи, однак на адресу суду надходив лист судового експерта про неможливість надання висновку, у зв`язку з неявкою відповідача разом з дитиною.

Враховуючи вищезазначене, суд бере до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною не з`явилася до експертної установи для забору крові для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з чим забір об`єктів біологічного походження для проведення експертизи не відбирався.

Вказані обставини, суд розцінює як неналежне (недобросовісне) виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків, відповідач про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі та необхідність її явки до експертної установи була сповіщена.

Також, обставини щодо цінності як доказу у справах про оспорювання батьківства висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, є загальновідомими та очевидно були зрозумілі відповідачу, яка є повнолітньою дієздатною особою.

Внаслідок поведінки відповідача та відсутності біологічних зразків проведення призначеної судом генетичної експертизи фактично стало неможливим. Чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків у відповідача та її доньки. Натомість законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі.

Так, відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість відповідачем взяти участь у проведенні судової генетичної експертизи, суду не надано.

Надавши оцінку наявним у справі доказам суд вважає, що позивачем доведено, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

За приписом пункту 2.16.7 вказаних Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Враховуючи позицію відповідача, ухилення відповідача від участі у призначеній судом молекулярно-генетичної експертизи, яку без участі відповідача та дитини провести неможливо, доказової цінності висновку судової вказаної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства, ненадання суду доказів існування об`єктивних перешкод до участі відповідача у призначеній судом експертизі, відсутності у суду при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача до участі в генетичній експертизі, надавши оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, встановивши їх достовірність на підтвердження заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з метою запобігання порушенню цивільних прав сторін позов підлягає задоволенню, а тому слід виключити з актового запису від 05 вересня 2024 року №73 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, відомості про особу як батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Глибокий Потік, Тячівського району Закарпатської області, України.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначив, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, а тому такий судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 158, 206, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виключити з актового запису від 05 вересня 2024 року №73 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, відомості про особу як батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Глибокий Потік, Тячівського району Закарпатської області, України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , України.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка АДРЕСА_2 , України.

Третя особа - Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса: м. Тячів, вул. Нересенська, 2, Закарпатської області, України, код ЄДРПОУ - 25999051.

Головуючий В.І. Бобрушко