КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1075/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 755/8854/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Букіної О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_3 , треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олена Олександрівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу заставної,

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_3 , треті особи: державний реєстратор КП «Київжитлоспецексплуатація» Рисак О.О., ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_1 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання недійним договору купівлі-продажу заставної.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 19.06.2014 року вона уклала з ТОВ «Каса народної допомоги» кредитний договір № 1906003/000-КФІ/14, за умовами якого отримала грошові кошти у розмірі 100 000 грн, строком повернення до 19.06.2015 року, за умови сплати процентів за користування кредитом з розрахунку 48% річних.

19.06.2014 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та ТОВ «КНД» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. за реєстровим № 805, згідно з яким вона передала ТОВ «Каса народної допомоги» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

В рамках цього договору іпотеки вона оформили та видала ТОВ «КНД» заставну від 19.06.2014 року серії АА № 000290.

19.11.2015 року між нею та ТОВ «КНД» укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5948.

Відповідно до договору про внесення змін № 1 до договору іпотеки строк виконання основного зобов`язання продовжено до 19.06.2016 року, а також передбачено, що заставна від 19.06.2014 року серії АА №000290 анулюється ТОВ «КНД», а ОСОБА_2 оформляє та видає ТОВ «КНД» заставну від 19.11.2015 року серії АА № 000427.

19.05.2017 року спірною квартирою незаконно заволоділи невідомі особи, у зв`язку з чим вона з відповідною заявою звернулася до Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві.

У подальшому їй стало відомо про те, що 02.03.2017 року між ТОВ «КНД» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу заставної. Крім того, їй стало відомо про наявність свідоцтва від 26.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 217.У свідоцтві від 26.04.2017 року зазначено, що 03.03.2017 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. передано їй заяву ОСОБА_3 , в якій серед іншого було зазначено таку інформацію: про укладення між ОСОБА_3 та ТОВ «КНД» 02.03.2017 року договору купівлі-продажу заставної, за що було сплачено 104 671,97 грн та щодо переходу до нього права вимоги за кредитним договором; викладено вимогу до неї про сплату ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 104 671,97 грн протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, а також зазначено, що: «Заява була передана ОСОБА_2 06.03.2017 через представника ТОВ «Нова пошта» послугою «Доставка особисто в руки» згідно Експрес-накладної № 9305. Відповідь у встановлений в заяві строк від ОСОБА_2 не надійшла.».

Зазначає, що вона вказану заяву не отримувала, що підтверджується відсутністю відміток про одержання на експрес-накладній № 9305. Крім того, у листі ТОВ «Нова пошта» від 09.08.2017 року за вих. № 1106вих.-17 зазначено «згідно експрес-накладною № 9305 було замовлено тип послуги «Відділення - Адреса», що передбачає приймання відправлення від Відправника у відділенні ТОВ «Нова пошта» в місті Відправника та його доставка до адреси Одержувача.».

Таким чином, у свідоцтві від 26.04.2017 року зазначено недостовірну інформацію про її належне повідомлення, оскільки вона заяву ОСОБА_3 від 03.03.2017 року не отримувала, не знала про її наявність, оскільки не була повідомлена про неї належним чином, а отже позивач не мала можливості надати відповідь. Посилається, що жодних інших повідомлень, листів, вимог від ОСОБА_3 вона не отримувала.

04.05.2017 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру. Реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 здійснювала державний реєстратор Рисак О.О., яка прийняла рішення за індексним № 35039685 від 04.05.2017 року об 11:58:41.

11.08.2017 року право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І, за реєстром № 494.

Позивач вважала, що договір купівлі-продажу заставної є недійсним, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_3 необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також недотримання відповідачами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Вказувала, що оспорюваний договір купівлі-продажу заставної фактично є договором факторингу та міг бути укладений лише із фінансовою установою, а не фізичною особою.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі продажу заставної від 02.03.2017 року № 1906003/000-КФІ/14/КЗ, укладений між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з порушеннями матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що під час укладення договору іпотеки вона повідомляла, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у спільній сумісній власності її та покійного чоловіка ОСОБА_7 , оскільки була набута під час шлюбу. Після смерті ОСОБА_7 єдиним його спадкоємцем став син - ОСОБА_1 . Однак, під час укладення кредитного договору, кредитної іпотеки та заставної ОСОБА_1 , який є власником частини спірної квартири, не надавав згоди на розпорядження своєю частиною майна.

Також твердження відповідача про отримання ОСОБА_2 вимоги про сплату протягом 30 днів грошових коштів у розмірі 104 671 грн. 97 коп. не відповідає дійсності, оскільки на копії Експрес-накладної №9305 відсутні будь-які відмітки про отримання (підпис або відмова від отримання), які б підтверджували факт особистого отримання даної вимоги.

Звертає увагу, що є ряд судових справ за участі відповідача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та нотаріуса Гембарської С.І., що свідчить про вчинення групою осіб дій, для подальшого заволодіння нерухомого майна інших фізичних осіб.

Не погоджуючись з рішенням, третя особа ОСОБА_1 звернувсяз апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що на момент укладення оспорюваної заставної, її анулювання та видачі заставної ОСОБА_2 не була єдиним власником спірної квартири. Після смерті свого батька ОСОБА_7 . 13.06.2012 року ОСОБА_1 став єдиним спадкоємцем майна, в тому числі частини спірної квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки квартири від 19.04.2014 року, діяла без повного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження частиною квартири.

Звертає увагу, що він та його донька ОСОБА_5 , яка зареєстрована у спірній квартирі, не мають іншого житла та належать до соціально вразливих груп населення, у зв`язку з наявністю у нього інвалідності ІІ групи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «КНД» - Ковальчук О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням процесуальних вимог, повно та всебічно з`ясував обставини справи.

Звертає увагу на те, що позовна заява не містила інформації про те, що позивач була не єдиним власником квартири. На момент укладання кредитного договору ОСОБА_2 не надавала жодних документів, підтверджуючих право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Наголошує, що позивачем не було оскаржено кредитний договір від 19.06.2014 року № 1906003/000-КФІ/14 та договір іпотеки від 19.04.2014 року, а доводи позивача щодо неналежного повідомлення про стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими, оскільки законом не передбачено обов`язковість умови отримання іпотекодавцем повідомлення про продаж заставної.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, третьої особи та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на тотожність договору купівлі-продажу заставної з договором факторингу є необґрунтованими, а тому така заставна могла бути передана і фізичній особі.

Окрім цього, закон не вимагає нотаріального посвідчення факту передачі заставної (індосаменту), а тому і посилання в цій частині є необґрунтованими.

Також ч. 1 ст. 25 Закону України «Про іпотеку» визначено, що передача заставної не потребує згоди іпотекодавця або боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а тому посилання позивача на неотримання нею повідомлення про передачу заставної не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була власником двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.06.1997 року (т. 1 а. с. 21).

19.06.2014 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Каса народної допомоги» ( ТОВ «КНД») кредитний договір № 1906003/000-КФІ/14, згідно з умовами якого отримала грошові кошти у розмірі 100 000 грн, строком повернення до 19.06.2015 року, за умови сплати процентів за користування кредитом з розрахунку 48 % річних.

19.06.2014 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та ТОВ «КНД» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В. 19.06.2014 року за реєстровим № 805, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передала ТОВ «КНД» в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 22-25).

В рамках цього договору іпотеки ОСОБА_2 оформила та видала ТОВ «Каса народної допомоги» заставну від 19.06.2014 року серії АА № 000290 (т. 1 а. с. 27).

Пунктами 9.3.-9.6. договору іпотеки від 19.06.2014 року передбачено, що заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту. Наступний власник заставної набуває всі права іпотекодержателя (нового кредитора) за основним договором, яким обумовлене основне зобов`язання, та за цим договором, а права попереднього власника заставної як іпотекодержателя (первісного кредитора) припиняються. Після видачі заставної виконання основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника заставної. Звернення стягнення на предмет іпотеки власником заставної здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а також цим договором. Передача заставної здійснюється шляхом виконання на ній особою, якій належить застава (індосантом), передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосата) та передачі оригіналу заставної. Передача заставної не потребує згоди іпотекодавця або боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Передача заставної шляхом вчинення індосаменту надає індосанту всі права іпотекодержателя за цим договором та за основним договором.

19.11.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Каса народної допомоги» укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5948 (т. 1 а. с. 26).

Згідно з договором про внесення змін № 1 до договору іпотеки строк виконання основного зобов`язання продовжено до 19.06.2016 року, а також передбачено, що заставна від 19.06.2014 року серії АА № 000290 анулюється ТОВ «Каса народної допомоги», а ОСОБА_2 оформляє та видає ТОВ «Каса народної допомоги» заставну від 19.11.2015 року серії АА № 000427.

02.03.2017 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_3 укладено договір № 1906003/000-КФІ/14/КЗ купівлі-продажу заставної, згідно з яким продавець зобов`язується шляхом здійснення передавального напису (індосаменту) передати у власність покупця (продати), а покупець зобов`язується прийняти (купити) заставну (борговий цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов`язанням) на умовах цього договору.

Заставна, що продається за умовами цього договору, має наступні реквізити: заставна серії АА № 000427, видана 19.11.2015 року за умовами договору іпотеки від 19.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_2 , який укладений в якості забезпечення зобов`язань боржника перед продавцем за Кредитним договором № 1906003/000-КФІ/14 від 19.06.2014 року. Заставна засвідчує безумовне право її власника на отримання від боржника виконання його зобов`язань за кредитним договором, а в разі невиконання таких зобов`язань передбачає право звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві власності (предмет іпотеки). (т. 1 а. с. 28).

26.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. видано свідоцтво, яким посвідчено, що нею 03.03.2017 року заяву ОСОБА_3 передано ОСОБА_2 . Заява містила відомості щодо укладення договору № 1906003/000-КФІ/14/КЗ купівлі-продажу заставної від 02.03.2017 року, згідно якої він ( ОСОБА_3 ) придбав право вимоги за кредитним договором № № 1906003/000-КФІ/14 від 19.06.2014 року та договором іпотеки від 19.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Верповською О.В. Просив повернути суму боргу в розмірі 104 671,97 грн., з яких борг за кредитом - 77 027,69 грн., борг за процентами - 22 644,28 грн. та штраф - 5 000,00 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. Попереджено, що у випадку неповернення суми боргу, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з укладеним договором іпотеки у визначений законодавством спосіб. Заява була передана ОСОБА_2 06.03.2017 року через представника ТОВ «Нова пошта» послугою «доставка особисто в руки» згідно експрес-накладної № 9305 (т. 1 а. с. 29).

04.05.2017 року приватний нотаріус КМНО Рисак О.О. зареєструвала за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі наступних документів: договір іпотеки, серія та номер: 805, виданий 19.06.2014 року, видавник: Кисельова Н.В. приватний нотаріус КМНО; договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки, посвідчений Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом КМНО 19.06.2014 року за реєстровим № 805, серія та номер: 5948, виданий 19.11.2015 року, видавник: Верповська О.В., приватний нотаріус КМНО; договір купівлі-продажу заставної серія та номер: № 1906003/000-КФІ/14/КЗ, виданий 02.03.2017 року, видавник: продавець ТОВ «КНД», покупець ОСОБА_3 ; заставна, серія та номер б/н, виданий 19.11.2015 року, видавник: ТОВ «КНД»; свідоцтво, серія та номер: 217, виданий 26.04.2017 року, видавник: Гембарська С.І, приватний нотаріус КМНО; застереження, серія та номер 81, виданий 03.03.2017 року, видавник Гембарська С.І, приватний нотаріус КМНО (т. 1 а. с. 34).

11.08.2017 року право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , перейшло до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.08.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І, за реєстром № 494 (т. 1 а. с. 106, 107).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 202 ЦК України).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність правочину чи договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати, а не застосовуватися з іншою метою.

Тлумачення ст. ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Цінні папери за формою випуску можуть бути на пред`явника, іменні або ордерні. Права на цінний папір та права за цінним папером, що існують у документарній формі, належать: 1) пред`явникові цінного папера (цінний папір на пред`явника); 2) особі, зазначеній у цінному папері (іменний цінний папір); 3) особі, зазначеній у цінному папері, яка може сама реалізувати такі права або призначити своїм наказом іншу уповноважену особу (ордерний цінний папір) (ч. 2 ст. 197 ЦК України).

Заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовнеправо його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов`язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов`язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором. Після державної реєстрації іпотеки оригінал заставної передається іпотекодержателю, якщо інший порядок передачі заставної не встановлено іпотечним договором. Заставна не є емісійним цінним папером. Першим власником заставної є особа, яка на момент видачі заставної відповідно до умов іпотечного договору має статус іпотекодержателя. Якщо інше не передбачено іпотечним договором, оригінал заставної передається такому іпотекодержателю (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про іпотеку»).

Заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту. Наступний власник заставної набуває всі права іпотекодержателя (нового кредитора) за договором, яким обумовлене основне зобов`язання, та за іпотечним договором, на підставі якого була видана заставна, а права попереднього власника заставної як іпотекодержателя (первісного кредитора) припиняються. Попередній власник заставної на вимогу нового власника зобов`язаний передати новому власнику документи та інформацію, які є важливими для здійснення прав, що випливають із заставної (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про іпотеку»).

Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про іпотеку»).

Передача заставноїздійснюється шляхом виконання на ній особою, якій належить заставна (індосантом), передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосата) та передачі оригіналу заставної. Передача заставної не потребує згоди іпотекодавця або боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про іпотеку»).

Передача заставної шляхом вчинення індосаменту надає індосату всі права іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням. Індосат набуває прав іпотекодержателя з моменту державної реєстрації відомостей про передачу заставної в установленому законом порядку (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 754/5554/16-ц , тлумачення вказаних норм свідчить, що:

заставна по своїй суті є ордерним цінним папером;

цивільний оборот заставної, як цінного паперу, відбувається тільки внаслідок передачі заставної шляхом виконання на ній особою, якій належить заставна (індосантом), передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосата) та передачі оригіналу заставної. При цьому індосатом може бути будь-який учасник цивільних відносин. Тобто вчинення індосаменту - це: безпосередньо підписання індосаменту в розумінні передавального напису; передання (вручення) ордерного цінного папера із вчиненим на ньому індосантом вказаній в індосаменті особі;

договір купівлі-продажу заставної, який по своїй сутності регулює внутрішні відносини між індосантом та індосатом, не може бути кваліфікований як договір факторингу, оскільки перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної;

недійсність договору купівлі-продажу заставної, з урахуванням того, що вчинення передавального напису (індосаменту) є одностороннім абстрактним правочином, не впливає на дійсність вчинення передавального напису (індосаменту).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу заставної фактично є договором факторингу та міг бути укладений лише із фінансовою установою, а не фізичною особою, у зв`язку з чим просила визнати недійсним такий договір.

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи позивача, оскільки цивільний оборот заставної, як цінного паперу, відбувається тільки внаслідок передачі заставної шляхом виконання на ній особою, якій належить заставна (індосантом), передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосата) та передачі оригіналу заставної. При цьому індосатом може бути будь-який учасник цивільних відносин, на що прямо вказує ч. 2 ст. 20 Закону України «Про іпотеку». Тобто вчинення індосаменту - це: безпосередньо підписання індосаменту в розумінні передавального напису; передання (вручення) ордерного цінного папера із вчиненим на ньому індосантом вказаній в індосаменті особі.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Отже, договір купівлі-продажу заставної, який по своїй сутності регулює внутрішні відносини між індосантом та індосатом, не може бути кваліфікований як договір факторингу, оскільки перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної.

З урахуванням того, що договір купівлі-продажу заставної не може бути кваліфікований як договір факторингу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

В апеляційних скаргахпозивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 посилаються на те, що на момент укладення оспорюваної заставної та видачі заставної ОСОБА_2 не була єдиним власником спірної квартири, так як після смерті чоловіка позивача - ОСОБА_7 . 13.06.2012 року ОСОБА_1 став єдиним спадкоємцем майна, в тому числі частини спірної квартири, а тому ОСОБА_2 , укладаючи договір іпотеки квартири від 19.04.2014 року, діяла без повного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження частиною квартири.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на наступне.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Звернення до суду з позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке супроводжується двома елементами наявністю предмету і підстав позову. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач як на підставу позову не посилалася на ті обставини, що на момент укладення заставної, анулювання та видачі нової заставної ОСОБА_2 не була єдиним власником спірної квартири, так як після смерті свого батька ОСОБА_7 . 13.06.2012 року ОСОБА_1 став єдиним спадкоємцем майна, в тому числі частини спірної квартири, як на підставу для визнання недійсним оспорюваного договору.

У матеріалах справи містяться пояснення третьої особи ОСОБА_1 , у яких він посилається на вказані обставини.

Разом з цим, пояснення третьої особи щодо позову - це висловлення її аргументів, а не самостійна правова вимога чи підстава для задоволення або відхилення позову, оскільки це окремий процесуальний інструмент, що не змінює суті справи та не є підставою для прийняття рішення по суті.

Частиною 6 ст. 367 ЦПК України встановлено імперативне правило, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції не посилалася на ті обставини, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири та не надавав своєї згоди на передачу спірної квартири в іпотеку як підставу для визнання недійсним оспорюваного договору, тому суд апеляційної інстанції не враховує таких доводів апеляційних скарг.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він та його неповнолітня донька ОСОБА_5 , яка зареєстрована у спірній квартирі, не мають іншого житла, відхиляються колегією суддів, оскільки питання виселення зазначених осіб із спірної квартири не є предметом позову у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона не отримувала вимоги ОСОБА_3 про сплату протягом 30 днів грошових коштів у розмірі 104 671 грн. 97 коп. та що на копії експрес-накладної №9305 відсутні будь-які відмітки про отримання (підпис або відмова від отримання), які б підтверджували факт особистого отримання даної вимоги ОСОБА_2 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договір купівлі-продажу заставної, про визнання недійсним якого заявлено позовні вимоги ОСОБА_2 , було укладено між ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_3 02 березня 2017 року.

Враховуючи, що з письмовою вимогою про повернення заборгованості у сумі 104 671 грн. 97 коп. та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 03 березня 2017 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу заставної від 02 березня 2017 року, тому будь-якого правового значення для вирішення даного спору зазначена обставина не має, оскільки підстави недійсності правочину визначаються на момент його вчинення згідно з вимогами ч.1 ст. 215 ЦПК України.

Крім того, обставина щодо отримання чи неотримання позивачем вимоги ОСОБА_3 від 03 березня 2017 року стосуються порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, а не підстав визнання договору купівлі-продажу заставної недійсним.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг позивача та третьої особи про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.