Справа № 331/3339/25
Провадження № 2-о/331/337/2025
У Х В А Л А

про повернення заяви

22 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., в стадії вирішення питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , зацікавлені особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2025 року до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Кари Ю.М., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1223923 від 13 червня 2025 року, зацікавлені особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна. У заяві заявник просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , недієздатним; встановити опіку над ОСОБА_3 і призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О., в провадження якої 13 червня 2025 року було передано дану цивільну справу.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 20 червня 2025 року зазначену заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 1) частини 2, частини 4 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Згідно частини 1 статті 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року роз`яснено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ЦПК України.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (ч. 3 ст. 296 ЦПК України).

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

У пункті 6 рішення Конституційного Суду № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 2 Сімейного кодексу України, визначено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України не визначають поняття близькі родичі та переліку таких осіб.

Згідно частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У подібних правовідносинах, які виникають між опікуном та підопічним, в тому числі який визнаний судом недієздатним, віднесено до близьких родичів лише батьків, дітей, братів, сестер, що вбачається з положень ч. 1 ст. 68 ЦК України, згідно якої опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички.

Конституційний Суд України у рішенні № 5рп/99 від 03 червня 1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вирішив, що близькими родичами є рідні брати, сестри, онуки, дід, баба, іншими родичами є неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші.

Із змісту заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна вбачається, що особа, відносно якої ставиться питання про визнання її недієздатною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється батьком заінтересованої особи ОСОБА_4 , яка являється матір`ю заявника ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_3 являється дідусем ОСОБА_1 .

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, здійснення заходів на обстеження, догляд та лікування ОСОБА_3 , а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, між останнім та ОСОБА_1 , до заяви не було додано.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування.

Так, фізична особа може бути призначена опікуном (піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17.06.1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, заявником до заяви не було додано висновок органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів того, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Враховуючи вищевикладене, необхідно було надати суду висновок органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою.

Згідно положень частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що подана заява також не відповідає вимогам, які містяться у пункті 8) частини 3 статті 175 ЦПК України, яким встановлено, що позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Так, заявником не було додано до заяви копію свідоцтва про шлюб, який був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , на підтвердження обставин, зазначених у заяві.

Також, в порушення норм частин 3 та 4 статті 177 ЦПК України, заявником до заяви не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або ж документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Однак, Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору за подання до суду заяви про встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна.

Отже, в порушення вищезазначеного, заявником до заяви не долучено документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогами про встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна.

Разом з тим, суд роз`яснює, що за правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно положень п.п.4) п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою, встановлена ставка судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 01 січня - 3028,00 грн.

Отже, за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою встановлена ставка судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

За правилами статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, при зверненні до суду з заявою про встановлення опіки над недієздатною особою та про призначення опікуна, заявник повинний був сплатити судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України , справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Натомість, у заяві вказано зацікавлених осіб, що не передбачено діючим ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування

Між тим, в порушення вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України, заявник у поданій ним заяві зазначив ОСОБА_3 в якості зацікавленої особи, замість особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджали відкриттю провадження у цивільній справі.

Для усунення зазначених вище недоліків ухвалою судді від 20 червня 2025 року вищевказану заяву було залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків, який відраховується з дня вручення заявнику копії ухвали.

Вищевказану ухвалу було направлено на електронну адресу представника заявника - адвоката Кари Ю.М.: ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на вищевказану електронну адресу. Так, 21 серпня 2025 року представник заявника адвокат Кара Ю.М. отримала вказану вище ухвалу суду.

Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали заявником так і не було виконано вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 20 червня 2025 року.

Відповідно до п. 2) ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Станом на 22 вересня 2025 року за даними автоматизованої системи Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, від заявника заяв про усунення недоліків заяви не надходило, а тому наявні підстави для повернення заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позовна заява подана без додержання вимог передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зазначені в ухвалі суду недоліки заяви заявником не усунуто, заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

За змістом частини 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення заяви відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 187, 260, 261, 294, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , зацікавлені особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Надіслати копію даної ухвали заявнику та його представнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун