Справа № 545/2052/23
Провадження № 4-с/529/2/25
УХВАЛА

іменем України

29 грудня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.,

секретаря Звягольської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Фермерського господарства «Ярко+Ко» на дії приватного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на право оренди земельних ділянок,

встановив:

10.12.2025 через систему «Електронний суд» представник скаржника подав скаргу на дії державного виконавця, в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця Скрипника В.Л. щодо винесення постанови від 27.11.2025 про накладення арешту на права оренди земельних ділянок кадастровий № :00:003:0275, кадастровий № :00:003:0273 та кадастровий № :00:001:0412 по виконавчому провадженню № 79422374 ЗВП № 79393812 та скасувати таку постанову. Також просить поновити строк на подання скарги до суду.

В обґрунтування скарги зазначає, що 08.12.2025 в електронний кабінет ФГ «Ярко+Ко» у підсистемі ЄСІТС надійшла постанова приватного виконавця Скрипника В.Л. про призначення суб?єкта оціночної діяльності суб?єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа № 545/2052/23 виданого 13.10.2025 Диканським районним судом Полтавської області про стягнення з ФГ «Ярко+Ко» на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі в розмірі 106 597 грн.

Зі змісту вказаної постанови дізналися, що в рамках зведеного виконавчого провадження № 79393812 приватним виконавцем винесена постанова від 27.11.2025 про арешт на права оренди земельних ділянок кадастровий № :00:003:0275, кадастровий № :00:003:0273 та кадастровий № :00:001:0412.

Постанову про арешт ФГ «Ярко+Ко» не отримувало.

Вважає постанову від 27.11.2025 про арешт права оренди земельних ділянок незаконною, не обгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що норми ст.18 та 56 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюються на арешт права оренди як речового права. Виконавець не наділений правом накладення арешту на право оренди земельної ділянки боржника-орендаря, яке як майнове право є за змістом відмінним від майна (коштів) об?єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника. Відтак під час виконання рішення суду арештованими можуть бути лише ті майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник. При цьому посилається на правовий висновок Великої палати ВС від 18.03.2020 справа № 904/968/18.

Також вказує, що факт накладення арешту на речові права скаржника фактично позбавляє можливості боржника здійснювати свою господарську діяльність, що є непропорційним втручанням у діяльність фермерського господарства.

Як на поважність пропущеного строку звернення до суду зі скаргою посилається на відсутність електропостачання, у зв?язку із застосуванням графіків відключення світла та не отримання копії оскаржуваної постанови.

19.12.2025 приватний виконавець Скрипник В.І., через систему «Електронний суд» направив пояснення на скаргу. Вказує, що ФГ «Ярко+Ко» має зареєстрований електронний кабінет в системі «Електронний суд» і до нього скеровуються автоматично всі прийняті виконавцем постанови. Тому посилання скаржника на те, що постанову від 27.11.2025 він не отримав не відповідають дійсності, при цьому він отримав постанову від 08.12.2025. Отримання оскаржуваної постанови скаржником підтверджується повідомленням про доставку документа до електронного кабінету ЄСІТС. Тож скаржник пропустив строк на подачу скарги, а зазначені у скарзі поважні причини пропуску строку є необгрунтованими. Щодо суті скарги зазначає, що правовий висновок Верховного суду на який посилається скаржник є нерелевантним до даної справи, адже він сформований з урахуванням іншого матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, яке вже є нечинним, а саме в частині відчуження права оренди ч.5 ст.93 ЗК України (станом на 21.02.2020). Разом з тим Законом України № 1423-IX від 28.04.2021 та Законом України № 3065-IX від 02.05.2023 ч.5 ст.93 ЗК України викладено в іншій редакції, де вказано, що право оренди земельної ділянки с/г призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки. Чинна редакція земельного законодавства, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин істотно розширила обсяг повноважень орендаря, надавши йому право самостійно розпоряджатися правом оренди земельної ділянки с/г призначення у тому числі без згоди власника такої земельної ділянки, що свідчить про зміну правової природи такого майнового права в аспекті його оборотоздатності.

Просить проводити розгляд скарги у його відсутність і залишити скаргу без розгляду.

22.12.2025 стягувач ОСОБА_1 подав письмові пояснення в яких зазначив, що чинна редакція ч.5 ст.93 ЗК України передбачає, що право оренди земельної ділянки с/г призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки. Оскільки закон наділяє орендаря правом самостійно розпоряджатися цим активом, то відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» цей актив стає об?єктом звернення стягнення. Боржник ФГ «Ярко+Ко» продовжує користуватися земельними ділянками та отримувати прибуток, проте ігнорує обов?язок виплатити борг. Тому накладення арешту на право оренди є необхідним заходом. Вважає, що дії приватного виконавця вчинені в межах повноважень, у спосіб визначений законом, спрямований на реальний захист порушеного права стягувача, тому просить залишити скаргу без розгляду.

Представник скаржника адвокат Майєр В.І. надіслала 29.12.2025 клопотання про розгляд скарги у її відсутність, просить скаргу задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Розглядаючи клопотання представника скаржника про поновлення строку на звернення зі скаргою, суд враховує несвоєчасне отримання електронних документів в системі ЄСІТС та те, що такий строк пропущено на два дні, тому вважає за необхідне поновити пропущений строк на звернення до суду.

Судом встановлено, що у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває зведене виконавче провадження № 79393812, в тому числі, і щодо виконання виконавчого листа № 545/2052/23 виданого 13.10.2025 Диканським районним судом Полтавської області про стягнення з ФГ «Ярко+Ко» на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі в розмірі 106 597 грн.

У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. прийнято постанову від 27.11.2025 про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на майнові права, що належать боржнику - право оренди на земельні ділянки, кадастровий № :00:003:0275, кадастровий № :00:003:0273 та кадастровий № :00:001:0412, землекористувачем яких є боржник ФГ «Ярко+Ко» на праві оренди.

Зазначена постанова ухвалена на підставі інформації, отриманої приватним виконавцем із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо боржника ФГ «Ярко+Ко», який є орендарем трьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження».

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

В рамках зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем Скрипником В.Л. встановлено, що боржник ФГ «Ярко+Ко» має майнові права оренди земельних ділянок, цільове призначення для ведення товарного с/г виробництва.

Оскаржуючи постанову приватного виконавця про арешт на право оренди земельних ділянок, представник скаржника посилається на правовий висновок ВП ВС від 18.03.2020 справа № 904/968/18, в якій зроблений висновок, що застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором. Адже виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник.

Перевіряючи доводи представника скаржника суд вказує на наступне.

Після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/968/18 статтю 93 Земельного кодексу України було доповнено частиною 5 згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008 в редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021, який набрав законної сили 27.05.2021.

Так ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюються відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством.

Крім того, відповідно до п.п. 9 п. 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням певних особливостей, визначено, що орендарі, суборендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення усіх форм власності можуть передавати на строк до одного року належне їм право оренди, суборенди іншій особі для використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Така передача здійснюється без згоди власника земельної ділянки на підставі письмового договору про передачу права землекористування між землекористувачем та особою, якій передається право користування земельною ділянкою, що укладається в електронній формі.

Отже, після внесення змін до ч.5 ст.93 ЗК України законодавець зняв обмеження оборотоздатності майнових прав (оренди) для користувача земельної ділянки, надавши йому право відчужувати їх без погодження з власником.

Згідно статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Оскільки орендар-боржник згідно із змінами, внесеними Законами України від 28.04.2021 № 1423-IX, від 02.05.2023 № 3065-IX до частини 5 статті 93 Земельного кодексу України, набув право відчужувати, передавати в заставу право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення без погодження із власником такої земельної ділянки, то за встановлених обставин у справі, що розглядається, та враховуючи обсяг прав орендаря, суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець мав право накладати арешт на майнові (речові) права боржника відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 904/9875/21.

З огляду на викладене, дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. щодо накладення арешту на майнові права оренди земельних ділянок є правомірними та спрямовані на забезпечення виконання рішення суду.

У зв`язку з цим підстави для визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо накладення арешту на майнове право оренди земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як на речове право ФГ «Ярко+Ко» та визнання неправомірним та скасування постанови від 27.11.2025 у зведеному виконавчому провадженні № 79393812 відсутні, а тому у задоволені скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 259-261, 450, 451 ЦПК України, суд,

постановив:

Поновити Фермерському господарству «Ярко+Ко» строк для подання скарги.

Відмовити у задоволені скарги Фермерського господарства «Ярко+Ко» на дії приватного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на право оренди земельних ділянок від 27.11.2025 у зведеному виконавчому провадженні № 79393812.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуюча Л.Є. Петренко