справа № 761/6100/24
головуючий у суді І інстанції Романишена І.П.
провадження № 22-ц/824/2113/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лірона» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лірона» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Лірона» про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 213 943 грн 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду № 10/07.

Відповідно до умов якого виконавець виконує роботи, за адресою: АДРЕСА_1, на підставі затвердженого обома сторонами наряду-замовлення; виконавець розробляє і обидві сторони затверджують проектно-конструкторську документацію; після підписання якої зміни допускаються лише за погодженням сторін, шляхом відображення в письмовій формі і підписання обома сторонами.

На виконання пункту 1.1.1 договору, сторонами 10 липня 2023 року на підставі наряду-замовлення була затверджена проектно-конструкторська документація та на її основі погоджений кошторис на загальну суму 38 540,94 євро.

Замовником була здійснена оплата виконавцю у розмірах, встановлених договором, що підтверджується розписками директора товариства. 04 грудня 2023 року замовником був отриманий від виконавця акт про прийом-передачу робіт, виконаних ТОВ «Лірона» від 04 грудня 2023, з яким замовник не погодився та надав рекламацію 06 грудня 2023 року, що підтверджується розпискою виконавця на екземплярі замовника.

Позивач зверталась до відповідача з претензією про повернення грошових коштів шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною та чеком. Разом з тим, відповідачем було проігноровано претензію, сплачені позивачем кошти не були повернуті. Станом на дату подання позовної заяви виконавцем рекламація не розглянута, недоліки не усунуті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Лірона» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у зв`язку із неналежним виконанням умов договору підряду у розмірі 204 991 грн 49 коп., 3% річних у розмірі 739 грн 31 коп., пеню у розмірі 7 393 грн 14 коп., судовий збір у розмірі 2 131 грн 24 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 23 908 грн 02 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Лірона» подало апеляційну скаргу, якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У травні 2024 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 44 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року частково задоволено заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі.

Стягнуто з «Лірона» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 24 904 грн 19 коп. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Лірона» подало апеляційну скаргу, якій просить скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані рішення суду першої інстанції є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач жодного разу не був повідомлений про дату та час розгляду справи, жодної кореспонденції не отримував, про наявність справи дізнався після реєстрації електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Додаткового звертає увагу, що вся кореспонденція направлялась судом за юридичною адресою, однак ТОВ «Лірона» за адресою реєстрації не знаходиться, пошту не отримує, про що позивачу було відомо.

На думку апелянта, цим самим суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, оскільки оскаржуване рішення ґрунтується лише на позиції позивача.

Посилається на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановлена дата пред`явлення позивачем грошової вимоги до відповідача та не з?ясовано чи отримував відповідач грошову вимогу від позивача.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що сума позовної вимоги ОСОБА_1 на 1 474,89 євро більше, ніж вимога, зазначена у претензії.

Посилається на те, щоб ТОВ «Лірона» не отримувало претензію ОСОБА_1 від 15 грудня 2023 року.

Зазначає, що у тексті претензії від 15 грудня 2023 року ОСОБА_2 зазначила дійсну адресу ТОВ «Лірона»: «фактичне місцезнаходження: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 51». Однак, відповідно до поштової накладної № 534, претензія була направлена на іншу адресу: вул. Ярославів Вал, 13/2Б, Київ, 01054, при цьому, навіть без зазначення номер офісу в офісній будівлі.

Посилається на те, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачкою претензії або грошової вимоги на адресу місцезнаходження ТОВ «Лірона», можна дійти висновку, що грошова вимога відповідачу не пред`являлась, тож строк її виконання не пропущений, отже, у справі відсутній предмет позову.

Скаржник не погоджується із встановленою в оскаржуваному рішенні датою затвердження проектно-конструкторської документації, яка розроблялась на виконання договору підряду.

Посилається на те, що 10 липня 2023 року проектно-конструкторська документація ТОВ «Лірона» не розроблялася.

10 липня 2023 року - це дата підписання договору підряду № 10/07, до якого були створені чотири додатка: додаток № 1 - наряд-замовлення; додаток № 2 - на додаткове постачання матеріалів і фурнітури; додаток № 3 - кошторис; додаток № 4 - акт про приймання-передачу робіт.

Наголошує, що створення проектно-конструкторської документації окремий трудомісткий процес, який лише розпочався з підписанням 10 липня 2023 року договору підряду.

Посилається на те, що до позовної заяви позивачем долучено проектно-конструкторську документацію, яку розробив відповідач і яка має письмове погодження шляхом проставлення підпису замовника (позивача) на ньому. Дата складання зазначена вертикально на полях на кожному з об`єктів та містить різні дати.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно встановив загальну вартість виконаних відповідачем робіт.

Посилається, що відповідно до змісту заочного рішення, суд першої інстанції встановив, що сторонами у кошторисі на виконання робіт від 10 липня 2023 року була погоджена вартість робіт у сумі 38 540,94 євро.

Однак вказує, що кошторис від 10 липня 2023 року (відповідно до додатку № 3 договору підряду) є орієнтовним розрахунком вартості робіт на суму 35 421,10 євро.

21 серпня 2023 року позивач додатково погодила кошторис № 2 щодо виготовлення стелажу з різьбленням і золотим фарбуванням на загальну суму 3 119,84 євро. Тобто, станом на 21 серпня 2023 року загальна вартість робіт (по кошторисам №1 і № 2) по договору підряду складала 35 421,10 євро + 3119,84 євро = 38 540,94 євро.

Вподальшому, у зв?язку з внесенням змін до проектно-конструкторської документації та уточненим набором фурнітури, ТОВ «Лірона» 18 жовтня 2023 року направила на електронну адресу ОСОБА_3 , акт звірки від 18 жовтня 2023 року і кошторис №1 перерахунок від 15 жовтня 2023 року.

Відповідно до вказаного кошторису № 1 перерахунку, вартість робіт по ньому на 15 жовтня 2023 року склала 37 031,59 євро.

14 листопада 2023 року ТОВ «Лірона» направила на електронну адресу позивачки кошториси №1 перерахунок і кошторис № 2 перерахунок, відповідно до яких загальна вартість робіт склала 37 662,81 євро + 3 206,52 євро = 40 869,33 євро, з яких позивачем сплачено лише 38 393 євро.

Тож заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Лірона» наразі складає 2476,33 євро.

Апелянт вказує, що в процесі виконання договору сторони вносили зміни до проекту, тож, деякі роботи зменшувались, відповідно, зменшувалась вартість їх виконання, певні роботи додавалися, або збільшувався їх обсяг, це також відображалося у кошторисі відповідним збільшенням вартості робіт.

Відповідач також звертає увагу апеляційного суду на те, що твердження позивача про те, що вона не приймає зміни проекту по виконаним роботам і зміни кошторису у зв?язку з відсутністю підписаних з її боку додаткових угод до договору підряду, не ґрунтується на умовах договору.

Однак, позивач від виконання договору з боку підрядника не відмовлялася, будучи завчасно проінформованою про її остаточну вартість, жодний предмет абу конструкцію, про незгоду з яким позивач 06 грудня 2023 року заявила у рекламації до Акту про прийом-передачу виконаних робіт і у позовній заяві, ОСОБА_1 не повернула ТОВ «Лірона» і продовжує використовувати. Позивач лише після завершення монтажу конструкцій 06 грудня 2023 року заявила у Рекламації про свою незгоду сплачувати вартість отриманих робіт, що є порушенням з боку замовника умов договору і діючого законодавства України.

Тож, своєчасно повідомлена ОСОБА_1 про збільшення кошторису, має сплатити вартість робіт, які були в її будинку виконані підрядником.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, яким встановлено невчасне виконання підрядником робіт.

Вказує, що відповідно до п. 4.3.1 договору підряду, при підписанні договору позивач мала сплатити авансовий платіж у розмірі 70 % від ціни договору, що складало 24 794,77 євро. Однак, як встановив суд, 11 липня 2023 року позивач сплатила відповідачу лише 11 393 євро, 10 серпня 2023 року позивач доплатила ще 12 000 євро, тобто, станом на 10 серпня 2023 року позивачем було сплачено лише 66% від ціни договору. Тож порушення строку виконання робіт з боку ТОВ «Лірона» не було.

Наголошує, що у зв?язку з тим, що ТОВ «Лірона» не отримувала грошової вимоги ОСОБА_2 , тому вона не може вважатися пред`явленою, у позові має бути відмовлено повністю.

Додатково вказує, що у зв?язку з безпідставністю пред?явлених позивачем позовних вимог, додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, також підлягає скасуванню.

Представники апелянтаТОВ «Лірона», про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засіданні вдруге не з`явилися, вдруге подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 372 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

За змістом статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Апеляційний суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Виходячи з норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представників відповідача ТОВ «Лірона» у судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач та представник позивача - адвокат Щербань Д.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просять оскаржувані рішення залишити без змін з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Відповідно до частин 1,2 статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно із статтею 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2023 року між ОСОБА_1 (надалі - замовник) та ТОВ «Лірона» (надалі - виконавець) був укладений договір підряду № 10/07 (надалі - договір).

Відповідно до умов договору виконавець виконує роботи, за адресою: АДРЕСА_1, на підставі затвердженого обома сторонами наряду-замовлення, виконавець розробляє і обидві сторони затверджують проектно-конструкторську документацію; після підписання якої зміни допускаються лише за погодженням сторін, шляхом відображення у письмовій формі і підписання обома сторонами (п. 1.1. та п. 1.1.1. договору).

На виконання вказаного пункту 1.1.1 договору, сторонами 10 липня 2023 на підставі наряду-замовлення була затверджена проектно-конструкторська документація та на її основі погоджений кошторис на загальну суму 38 540,94 євро.

З матеріалів справи вбачається, що будь-які письмові додатки до договору в матеріалах справи відсутні, з огляду на це апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на дату надання виконавцем замовнику Акта про прийом-передачу робіт, виконаних ТОВ «Лірона» від 04 грудня 2023 року сторонами не вносились письмово зміни до проектно-конструкторської документації та до кошторису, а тому узгоджена загальна вартість робіт за договором становити 38 540,94 євро.

Відповідно до положень п. 3.1. договору, термін виготовлення виробів та виконання робіт становить 3 (три) календарні місяці з моменту підписання договору, додатків, проектно-конструкторської документації та внесення замовником частини оплати, згідно з умовами договору.

Строки розрахунків визначені у п.4.3. договору: перший етап - авансовий платіж у розмірі 70% від ціни договору, з урахуванням фурнітури; другий етап - після повідомлення про готовність виробів до монтажних робіт у розмірі 25% від ціни договору; третій етап - після складання акта приймання-передачі виконаних робіт у розмірі 5% від ціни договору.

З матеріалів справи вбачається, що замовником була здійснена оплата виконавцю у наступному порядку: 11 липня 2023 року проведена оплата у сумі 11 393 євро, що підтверджується копією розписки від 11 липня 2023 року; 10 серпня 2023 року проведена оплата у сумі 12 000 євро, що підтверджується копією розписки від 10 серпня 2023 року; 03 листопада 2023 року проведена оплата у сумі 15 000 євро, що підтверджується копією розписки від 03 листопада 2023 року. Таким чином, станом на 03 листопада 2023 року замовником була сплачена сума 38 393 євро.

Пунктом 5.1. договору визначено, що прийом-передача виготовленої продукції та виконаних робіт після монтажу оформлюється Актом прийому-передачі. Тривалість прийому-передачі виготовленої продукції та виконаних робіт (змонтованих виробів) становить 3 (три) робочі дні (п.5.3. договору).

Як встановлено сторонами, у п. 5.4. договору, при наявності у замовника зауважень по виконаним роботам, він повідомляє виконавця письмово, також зауваження вказуються в акті прийому-передачі. Зауваження та недоліки мають бути усунуті виконавцем протягом 10 робочих днів.

04 грудня 2023 замовником був отриманий від виконавця Акт про прийом-передачу робіт, виконаних ТОВ «Лірона» від 04 грудня 2023 року, з яким замовник не погодився та надав рекламацію 06 грудня 2023 року, що підтверджується розпискою виконавця на екземплярі Замовника.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за укладеним договором, позивач зверталась до відповідача з претензією про повернення грошових коштів шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною та чеком, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідачем було залишено без розгляду претензію, сплачені позивачем кошти не були повернуті.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які виникли з договору підряду №10/07 від 10 липня 2023 року. На виконання умов якого Замовником сплачено кошти у розмірі 38 393 євро.

Відповідачем було проведено роботи у меншому об`ємі, ніж це погоджено у договорі, що підтверджується Висновком експертного дослідження №01/18012024 від 02 лютого 2024 року.

Експертне будівельно-технічне дослідження здійснене судовим експертом Бовдуй С.С., яка має вищу будівельно-технічну освіту за кваліфікацією інженер-будівельник, вищу освіту в галузі державного управління за ступенем магістра, експертну кваліфікацію за спеціальністю: 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів», експерт технічний з промислової безпеки з правом проведення експертизи технологічної, конструкторської, технічної документації та експертизи додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт експлуатації обладнання підвищеної небезпеки у будівництві, зареєстрована у реєстрі атестованих осіб на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № 947).

Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за надання завідомо неправдивого висновку.

Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем було проведено роботи у меншому об`ємі, ніж це погоджено у договорі, закінченні роботи за договором позивач не приймала та надавала відповідачу рекламацію.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідач не скористався процесуальним правом на спростування відповідних доводів позивача, докази, які б свідчили про виконання відповідачем усього об`єму робіт, - матеріали справи не містять.

З огляду на встановлене, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 204 991 грн 49 коп., що є еквівалентом 5 023 07 євро, які становлять вартість невиконаних відповідачем робіт з урахуванням рекламації від 06 грудня 2023 року, погодженого сторонами кошторису, а також Висновку експертного дослідження №01/18012024 від 02 лютого 2024 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені та відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідності до п.8.1. договору, при порушені виконавцем термінів виконання робіт за договором замовник має право вимагати виплати виконавцем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент оплати за кожен день затримки, але не більше 3% від ціни договору.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку не застосовується (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Оскільки відповідачем порушене зобов`язання щодо належного виконання умов договору, то суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення 3% річних за період 01 січня 2024 року по 13 лютого 2024 року у сумі 739 грн 31 коп. та пені у сумі 7 393 грн 14 коп. та відмовив у стягненні індексу інфляції у розмірі 819 грн 97 коп.

Якщо суд, розглядаючи справу, врахував висновок експертизи, яка проведена ще до подання позову, сторона має право отримати відшкодування за проведення такої експертизи (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22).

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 131 грн 24 коп., а також витрати на проведення експертизи у розмірі 23 908 грн 02 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у зв?язку з безпідставністю пред?явлених позивачем позовних вимог, додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, також підлягає скасуванню, то апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини 1, 2 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Надані позивачем докази є належними та допустимими доказами понесення витрат на правову допомогу, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Звертаючись з апеляційною скаргою, ТОВ «Лірона» не навело жодного доводу про не законність додаткового рішення суду, що оскаржується товариством, не заявило про неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду апеляційної інстанції відсутні підстави з власної ініціативи вишукувати підстави для скасування оскаржуваного рішення суду та вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лірона» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 січня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська