П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 755/3460/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/10243/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Яровенко Н.О. 24 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Восьмої київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , спадкоємцем за законом якого є позивач та відповідач. Померлий був особою похилого віку, часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватися. Доглядом, забезпеченням його ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням по мірі можливостей займався позивач. Про безпорадний стан померлого було відомо відповідачу, яка проживала в Києві, проте жодного разу не приїжджала до батька і не мала наміру надавати йому будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. Тобто відповідач, будучи дочкою померлого, замість того, щоб надавати батькові допомогу, яку вона могла надавати, навпаки, в образливій формі самоусунулась від будь-якого спілкування з померлим. Лише після смерті ОСОБА_3 , відповідач подала заяву про прийняття спадщини у вигляді частини квартира АДРЕСА_1 .

Зважаючи на негідну поведінку відповідача по відношенню до свого батька (спадкодавця), не надання йому допомоги, яку той потребував через хворобу, образливе ставлення, внаслідок чого останній через перенесене душевне хвилювання фактично і помер, вважає, що відповідач має бути усунена від обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Восьмої київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів, з яких можливо встановити що померлий ОСОБА_3 потребував допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 , був в безпорадному стані, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, і ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга дублює доводи викладені в позовній заяві, та посилання на норми матеріального і процесуального права, які регулюють вказані правовідносини та практику Верховного Суду.

Щодо витрат на правову допомогу то позивач вважає, що відповідачу слід відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір заявлений відповідачем є необґрунтованим та неспівмірним з предметом спору.

Позивач просить, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Гарницький П.П. вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Представник також вказує на те, що розмір гонорару представника за розгляд справи в суді апеляційної інстанції складає 150000,00 грн, які він просить стягнути з позивача на користь відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки до суду не повідомили, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що зроблений відповідний актовий запис № 1309, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 27 червня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). /а.с.11,46/

В довідці про причини смерті № 020-1568 від 27 червня 2023 року вказано причиною смерті ОСОБА_3 «механічна асфіксія внаслідок утоплення в воді». /а.с.46 на звороті/

З листа Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 22січня 2024 року вбачається, що було зареєстровано кримінальне провадження № 0002305 від 26 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за фактом виявлення трупа гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.58/

ОСОБА_3 був співвласником квартири АДРЕСА_1 , а саме 1/3 частини згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 18 квітня 1996 року та 1/3 частини згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_6 . /а.с.19-23/

Іншим співвласником вказаної вище квартири є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_7 . /а.с.15-18/

За даними реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований лише померлий ОСОБА_3 /а.с.60/

Позивач ОСОБА_1 , який є братом померлого ОСОБА_3 , 31 серпня 2023 року подав до Восьмої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. /а.с.45 на звороті/

Відповідач ОСОБА_2 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 , також 29 вересня 2023 року подала заяву про прийняття спадщини. /а.с.12,53/

Матеріали спадкової справи містять копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2005 року у справі № 2-3620/1/2005, яким було позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с.63/

Постановою державного нотаріуса Восьмої київської державної нотаріального контори від 01 лютого 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_3 на частку квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю спадкоємців першої черги. /а.с.26,64/

В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Також відповідно до ч.5 цієї статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.6 ст. 1224 ЦК України).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 та інших.

Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 вказав на те, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

В порядку визначеному ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених обставин вбачається, що позивач після смерті свого брата є спадкоємцем другої черги. Відповідач, як дочка спадкодавця, є спадкоємцем першої черги. При цьому та обставина, що спадкодавець був позбавлений відносно відповідача батьківських прав не впливає на її право на спадкування, оскільки в силу положень ст. 1224 ЦК України, тільки батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав не мають права на спадкування за законом.

При зверненні до суду з вимогою про усунення відповідача від права на спадкування, позивач вказував на те, що спадкодавець був особою похилого віку, часто хворів, останні роки не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватися, а відповідач не надавала будь-якої допомоги, та через її образливе ставлення до спадкодавця, перенесене душевне хвилювання він фактично і помер.

Разом з тим, спадкодавець ОСОБА_3 помер у віці 66 років, причиною його смерті визначена механічна асфіксія внаслідок утоплення в воді, матеріали справи не містять даних про те, що він мав вади здоров`я, перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги. Окрім цього, не було надано доказів свідомого ухилення відповідача, як доньки спадкодавця, від надання спадкодавцеві такої допомоги, шляхом відмови чи ігнорування таких вимог, доказів щодо можливості її надання.

Таким чином належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надав, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також установивши відсутність доказів того, що спадкодавець, перебуваючи в безпорадному стані, потребував допомоги саме від відповідача, а остання мала можливість надавати необхідну допомогу, однак умисно ухилялась від надання такої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній справі у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Вирішуючи питання про компенсацію понесених судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

За результатами розгляду справи по суті судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову та за результатами перегляду справи апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції в цій частині.

На стадії розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача подано заяву про відшкодування позивачем понесених відповідачем витрат серед яких: витрати на поштову кореспонденцію та на правничу допомогу адвоката Гарницького П.П. в розмірі 150000 грн. На підтвердження цих витрат суду були надані: Угода (договір) про надання правничої допомоги від 10 травня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Гарницьким П.П., де визнано усі істотні умови, попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по цивільній справі № 755/3460/24 від 10 травня 2024 року з якого вбачається, що при наданні правничої допомоги адвокатом Гарницьким П.П. планується витрати 80 годин. За попередньою домовленістю між адвокатом та клієнтом година роботи адвоката становить 3500 грн. З метою демонстрації витраченого часу, який брався до уваги при розрахунку гонорару за Договором, наведена таблиця витраченого часу. Так, в таблиці зазначено зміст витраченого часу: попереднє опрацювання матеріалу 7 годин; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отриманих додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 10 годин; підготовка процесуальних документів по справі (складання заяв, письмових пояснень, клопотань та інше), участь в судових засіданнях в режимі відео конференції - 63 години. Також до заяви представником відповідача долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 16 від 10 травня 2024 року на суму 150000 грн від ОСОБА_2.

Позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу яка обґрунтована тим, що предмет в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивчені великого обсягу фактичних даних і процесуальних документів, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу та їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права

Враховуючи складність справи, суть спору (усунення від права на спадкування), результат розгляду справи, підстави відмови у задоволенні позовних вимог, характер наданих послуг, участь адвоката під час розгляду справи у суді першої інстанції в режимі відеоконференції, з урахуванням критерію розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На стадії апеляційного перегляду справи сторона відповідача у відзиві на апеляційну скаргу завила про компенсацію витрат на праву допомогу - гонорару представника за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 150000,00 грн, який він просить стягнути з позивача на користь відповідача.

На підтвердження розміру правової допомоги стороною відповідача надано: Угода (договір) про надання правничої допомоги від 10 травня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Гарницьким П.П., де визначений розмір гонорару адвоката у кожній інстанції по 150000,00 грн, попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П. по цивільній справі № 755/3460/24 від 08 червня 2025 року, з якого вбачається, що при наданні правничої допомоги адвокатом Гарницьким П.П. планується витрати 35 годин (5 годин на попереднє опрацювання матеріалів, 5 годин на формування правової позиції, 25 годин підготовка процесуальних документів, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції), вартість однієї години визначена 4500,00 грн. Також до заяви представником відповідача долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 16 від 10.05.2024 на суму 150000,00 грн від ОСОБА_2 .

Враховуючи характер наданих послуг в суді апеляційної інстанції, які полягали виключно у наданні відзиву на апеляційну скаргу, обізнаність представника з доказовою базою та правовою проблематикою у справі, які залишились не змінними зі стадії розгляду справи судом першої інстанції, що мало вплив на обсяг часу необхідного для складання відзиву на апеляційну скаргу, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді касаційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2026 року.