Провадження № 2/761/3201/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Яцишина А.О.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: Кислицької Ю.О., Гладун А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

у жовтні 2024 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про реалізацію права на охорону здоров`я, відповідно до якої позивач просив суд:

1.Зобов`язати Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3, реалізувати право позивача на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах, якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, направити його на лікування за кордон.

2.Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30000 грн. компенсації моральної шкоди.

3.Стягнути з місцевого бюджету Територіальної громади м. Києва (Київської міської ради) на користь ОСОБА_1 30000,00 гривень компенсації моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є інвалідом 1 групи, категорії А, лежачий хворий, не здатен до самообслуговування та надзвичайно залежний від постійного стороннього догляду, з ураженням опорно-рухового апарату, загальне захворювання відповідно до довідки до акту огляду МСЕКа за № 134952 від 08.07.11 року, а відповідно до висновку Інституту травматології та ортопедії НАМИ України у позивача мають місце наслідки компресійно-уламкового перелома тіла С5 хребця з мієлопатією спинного мозку з кістозною посттравматичною трансформацією спинного мозку на рівні С5-С6 хребців (за даними МРТ та СКТ зробленими в динаміці) з верхнім глибоким парапарезом, нижньою параплегією, провідниковими порушеннями чутливості та функції тазових органів. Виражені нейрогенні контрактури та осифікати кінцівок. Анкілози кульшових суглобів у розгинальному положенні та анкілози ліктьових суглобів у згинальному положенні. Стан після переднього корпородезу титановим трансплантатом (операція 01.11.2008). Внаслідок цього, він не здатен до самообслуговування та надзвичайно залежний від постійного стороннього догляду, також позивач зазначає, що він фізично не має можливості сісти в інвалідну коляску, не може звернутись до медичних закладів, відвідувати реабілітаційний центр, лікуватись санаторно-оздоровчих та лікувально-профілактичних закладах.

Так, позивач зазначає, що 08 липня 2011 року, йому було призначено першу групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату довічно, довідка МСЕК № 134952, в якій вказано, що він потребує стороннього побутового та спеціального медичного догляду. 16 травня 2023 року позивач, пройшов мультиспіральну комп`ютерну томографію кульшових суглобів та кісток тазу, нативне обстеження, де спеціалістом, був зроблений висновок: з анамнезу - гетеропічна осифікація. КТ-ознаки деформації кісток тазу та стегнових кісток, з множинними консолідованими переломами, осифікатами, анкілозом лобкового симфізу, ілео-сакральних з`єднань та кульшових суглобів - дані зміни також можуть відповідати сирингомієлії (2008р. травма ШВХ) та екзостозній дисхондроплазії. Також, Я пройшов мультиспіральну комп`ютерну томографію колінних суглобів, нативне обстеження, де спеціалістом, був зроблений висновок: з анамнезу - гетеропічна осифікація. КТ-ознаки деформації кісток колінних суглобів за рахунок здуття, з множинними осифікатами дані зміни також можуть відповідати сирингомієлії (2008р. травма ШВХ) та екзостозній дисхондроплазії. Синовіт лівого колінного суглобу.

У позовній заяві зазначено, що 11 липня 2023 року позивач, звернувся до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі- ДОЗ), з проханням: реалізувати право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах. Листом № 061-061/Р-2277/1-2964/0301 від ДОЗ, йому було рекомендовано, звернутися до Державної установи «Інститут ортопедії та травматології Національної кадемії медичних наук України» 08 серпня 2023 року, він, керуючись Законом України «Про звернення громадян», надіслав на електронну адресу ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії Медичних Наук України», заяву з проханням: реалізувати право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах, а якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах неможливо забезпечити в вашому закладі, ініціювати направлення його на лікування за кордон. Листом № 537 від 25 жовтня 2023 року від ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії Медичних Наук України", було повідомлено, що спеціалістами даного закладу оперативне втручання не може бути проведене через те, що це може призвести до загрози життю позивача та не дати бажаних результатів.

Позивачем вказано, що 25 жовтня 2023 року на електронну адресу Міністерства охорони здоров`я України (далі- МОЗ), він надіслав скаргу з проханням: реалізувати право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах, якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, направити його на лікування за кордон. Листом № 29/Р-13874/11505-зв від 13.11.2023 року від МОЗ, йому було повідомлено, що скаргу було направлено на розгляд до ДОЗ. Листом № 11.12.2023 року № 061-061/Р2274/5-5004/5301 ДОЗ, повідомив, що питання направлення пацієнта на лікування за кордон на період дії воєнного стану знаходиться поза межами компетенції ДОЗ. Листом № 29/Р-13126/2956-зв від 27.03.2024 року МОЗ, повідомило, що відповідно до пункту 2 наказу МОЗ від 05 квітня 2022 року № 574 «Про затвердження Критеріїв направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану та визначення закладів охорони здоров`я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2022 року за № 414/37750 (із змінами), зазначено, що керівникам структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської міської військових адміністрацій поінформувати заклади охорони здоров`я щодо Критеріїв направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану та визначити в межах областей заклади охорони здоров`я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану.

22 травня 2024 року, позивач керуючись тим, що в Україні діє доказова медицина, та що в Україні медична допомога надається відповідно до клінічних протоколів, та стандартів медичної допомоги, надіслав на електронну адресу ДОЗ заяву з проханням: надати інформацію, на підставі яких нормативних актів, був зроблений висновок, що хірургічне втручання з видалення (резекції) нейрогенних гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах не показано. Листом № 061-061/ Р-1230/2-2013/0301 від 13.06.2024 року від ДОЗ, йому було відмовлено в наданні даної інформації. 26 травня 2024 року на електронну адресу Міністерства охорони здоров`я України (далі- МОЗ), ним була надіслана скарга, з наступними вимогами: реалізувати право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах; якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, направити його на лікування за кордон. Листом № 29/Р-5943/7687-зв. від 08.08.2024 року від МОЗ, було відмовлено в реалізації його права на охорону здоров`я, мотивуючи це тим, що в переліку Критеріїв направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 квітня 2022 року № 574, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2022 року за № 414/37750, відсутня категорія пацієнтів, які потребують видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах. Інші вимоги скарги так і не були розглянуті.

В обгрунутвання позовної заяви вказано, що МОЗ не затвердив клінічного протоколу щодо лікування гетеропічних осифікатів, не організував порядок лікування пацієнтів з діагнозом: гетеропічна осифікація, не підготував висококваліфікованих спеціалістів, які могли б проводити операції по резекції гетеропічних осифікатів. Органи місцевого самоврядування не організували роботу медичних закладів щоб пацієнти з діагнозом: гетеропічна осифікація, мали можливість отримати медичну допомогу у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів. Лікарі можуть безпідставно відмовляти в лікуванні гетеропічних осифікаті. Через бездіяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які реалізують державну політику в сфері охорони здоров`я, пацієнти з діагнозом гетеропічна осифікація, обмежені в праві на охорону здоров`я, при цьому вони все одно сплачують податки на утримання медичних закладів та оплату праці спеціалістів, які позбавляють їх можливості отримати медичну допомогу. Позивач зазначає, що не має можливості поїхати за кордон на лікування, за рахунок коштів громадян Європейського союзу. ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії Медичних Наук України», у листі-відповіді повідомив, що хірургічні втручання з приводу анкілозів всіх великих суглобів із залученням у процес зв`язкового апарату суглобів, судинно нервових пучків, на фоні тривалої гіпотрофії та атрофії м`язів, стійко сформованих вадних установок суглобів в даному закладі ніколи не виконувались. МОЗ повідомило, що станом на теперішній час відсутні галузеві стандарти у сфері охорони здоров`я, що стосуються лікування вищезазначених хвороб. У зв`язку з чим заклади охорони здоров`я можуть впроваджувати у своїй діяльності нові клінічні протоколи шляхом самостійного вибору міжнародних клінічних настанов, що передбачено Методикою розробки та впровадження медичних стандартів медичної допомоги на засадах доказової медицини, наказом МОЗ від 28.09.2012 № 751, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.11.2012 за № 2001/22313 (далі Методика).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2024 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

24.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на позовну заяву у якій відповідач вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та не підлягає задоволенню. У відзиві вказано, що Департамент охорони здоров`я міста Києва здійснює свою діяльність відповідно до Положень про департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішення Київської міської ради від 02.03.2023 №6015/6056, згідно з яким відповідач є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), здійснює організаційно-методичний супровід закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, також у положенні визначні основні завдання Департаменту. Так, у відзиві зазначено, що Департамент охорони здоров`я міста Києва надав відповідь на звернення позивача та повідомив, що рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників. Також Позивача проінформовано, що він вже звертався з аналогічного питання та йому було надано відповідь у попередньому листі від 21.05.2024 № 061-Р-2834/2 1874/03/01. Також, у відзиві зазначено, що у позовній заяві не наведено жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності Департаменту охорони здоров`я міста Києва по відношенню до позивача, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що результатом невжиття Відповідачем 3 заходів та/чи ухвалення рішень, які він в межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити/ухвалити, але не зробив цього і що об`єктивно йому завадило. Департамент охорони здоров`я виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вжив всіх необхідних заходів щодо реагування та надання відповідей на звернення та скарги ОСОБА_1 .

У відзиві зазначено, що рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників. Враховуючи вище зазначене, Позивач з особистих міркувань вважає, що потребує оперативного втручання з видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах.

Також, зазначено, що позивач не обґрунтував суму заподіяної йому моральної шкоди та пропорційний розподіл з відповідачем 1 рівними частинами, окрім того позивачем не надано підтверджень того яких саме страждань він зазнав та не обґрунтовано суму саме такого відшкодування моральної шкоди та також не надано жодних підтверджень її обґрунтування. Відзив мотивовано тим, що недоведеність позивачем саме в чому полягали неправомірні дії та бездіяльність Департаменту охорони здоров`я міста Києва та як саме вони вплинули на заподіяну йому шкоду виключає вину Відповідача 3 є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь моральної шкоди.

07.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача про виклик свідка, в задоволенні якої судом було відмовлено ухвалою занесеною до протоколу судового заслання від 27.02.2025.

07.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача про виклик свідка, в задоволенні якої судом було відмовлено ухвалою занесеною до протоколу судового заслання від 27.02.2025.

23.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про зобов`язання відповідачів надати вичерпні відповіді на питання в порядку ст. 93 ЦПК України.

27.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення Міністерства охорони здоров`я України, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.02.2025, клопотання позивача задоволено частково, та витребувано у Державній установі «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» письмовий висновок, за його наявності, за результатами проведеного консиліума про який повідомлено ОСОБА_1 листом № 537 від 25.10.2023.

24.03.2025 до суду надійшла відповідь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на питання в порядку ст. 93 ЦПК України.

25.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення позивача у справі.

26.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про витребування доказів, в задоволенні якої судом було відмовлено ухвалою занесеною до протоколу судового заслання від 14.05.2025.

26.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про витребування доказів, в задоволенні якої судом було відмовлено ухвалою занесеною до протоколу судового заслання від 14.05.2025.

01.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів.

24.03.2025 до суду надійшла відповідь Міністерства охорони здоров`я України, на питання в порядку ст. 93 ЦПК України.

09.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про долучення доказів.

26.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів що підтверджують існування реальної загрози позивача внаслідок бездіяльності відповідачів.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України - Кислицька Ю.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідачів Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Гладун А.І. в судому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 10 Конвенції про права осіб з інвалідністю (ратифіковано Законом № 1767-VI від 16.12.2009) передбачено, що щоб надати особам з інвалідністю можливість вести незалежний спосіб життя й усебічно брати участь у всіх аспектах життя, держави-учасниці вживають належних заходів для забезпечення особам з інвалідністю доступу нарівні з іншими до фізичного оточення, до транспорту, до інформації та зв`язку, зокрема інформаційно-комунікаційних технологій і систем, а також до інших об`єктів і послуг, відкритих або таких, що надаються населенню, як у міських, так і в сільських районах.

Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 визначено основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантовано їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ст. 3 Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

До позовної заяви долучено довідку до акта огляду МСЕК серії 10ААА № 134952 від 28.07.2011 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлена довічна інвалідність першої групи з ураженням опорно-рухового апарату.

Відповідно до висновку Інституту травматології та ортопедії Національної Академії медичної наук України» у позивача мають місце наслідки компресійно-уламкового перелома тіла С5 хребця з мієлопатією спинного мозку з кістозною посттравматичною трансформацією спинного мозку на рівні С5-С6 хребців (за даними МРТ та СКТ зробленими в динаміці) з верхнім глибоким парапарезом, нижньою параплегією, провідниковими порушеннями чутливості та функції тазових органів. Виражені нейрогенні контрактури та осифікати кінцівок. Анкілозн кульшових суглобів у розгинальному положенні та анкілози ліктьових суглобів у згинальному положенні. Стан після переднього корпородезу титановим трансплантатом (операція 01.11.2008).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач неодноразово звертався до Департаменту охорони здоров`я міста Києва з проханням реалізувати право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах та ініціювати направлення на лікування за кордон.

Листом від 04.08.2024 № 061-061/Р-2277/1-2964/0301 відповідач проінформував ОСОБА_1 , що клінічний випадок хвороби був опрацьований завідувачами відділень ортопедії та травматології закладів охорони здоров`я комунальної власності, підпорядкованих Департаменту охорони здоров`я міста Києва, на базі яких проводяться оперативні втручання на колінних та кульшових суглобах. За результатами спільного клінічного розбору та, враховуючи об`ємність процесу розвитку захворювання з значними статико - динамічними порушеннями, з метою визначення доцільності оперативного лікування, було порекомендовано звернутися до державної установи «Інститут ортопедіі та травматології Національної академїі медичних наук Украіни» за адресою: вул. Бульварно-Кудрявська, 27 aбo пров. Чеховський, 7, номер для зв`язку: . Також, Департамент охорони здоров`я міста Києва повідомив Позивача листом від 11.12.2023 року № 061-061/Р2274/5-5004/5301, що питання направлення пацієнта на лікування за кордон на період дії воєнного стану знаходиться поза межами його компетенції (а.с. 35).

Як вбачається з матеріалів справи, що листом від 21.05.2024 № 061-Р-2834/2-1874/03.01 повідомлено позивача, що за інформацією КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1» для вирішення питання щодо подальшої тактики лікування, а саме: можливості проведення оперативного лікування та реабілітації пацієнта заступник директора з хірургічної роботи ОСОБА_2 провів консультацію в домашніх умовах та консиліум із завідувачем відділення травматології та лікарями-травматологами. За результатами проведеного консиліуму ОСОБА_1 встановлено діагноз. На основі скарг позивача, а саме довгострокового анамнезу захворювання з 2008 року, об`єктивних даних обстежень встановлено, що хірургічне втручання (в тому числі на суглобах) не показано. Позивач потребуєте реабілітаційної допомоги в умовах спеціалізованого центру. За інформацією КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» ОСОБА_1 було госпіталізовано 14.05.2024 до відділення паліативної медицини та проведено дообстеження, було обговорено, висновок консиліуму надано.

Таким чином, судом критично оцінюються твердження позивача, що листом від 13.06.2024 року № 061-061/Р-1230/2 2013/0301 ДОЗ, позивачу було відмовлено в наданні даної інформації, так як Департамент охорони здоров`я міста Києва надав відповідь на звернення позивача та повідомив, що рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників. Також позивача проінформовано, що він вже звертався з аналогічного питання та йому було надано відповідь у попередньому листі від 21.05.2024 № 061-Р-2834/2 1874/03/01.

Позовна заява мотивована тим, що через бездіяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які реалізують державну політику в сфері охорони здоров`я, пацієнти з діагнозом гетеропічна осифікація, обмежені в праві на охорону здоров`я, при цьому вони все одно сплачують податки на утримання медичних закладів та оплату праці спеціалістів, які позбавляють їх можливості отримати медичну допомогу. Пацієнти з діагнозом гетеропічна осифікація, вимушені продавати своє майно або йти жебракувати, чи звертатися за допомогою до народу, щоб отримати медичну допомогу за кордоном.

Відповідно до пункту 37 постанови Верховного Суду від 19.04.2019 у справі № 342/158/17 як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вжив всіх необхідних заходів щодо реагування та надання відповідей на звернення та скарги ОСОБА_1 . 09.04.2024 року листом № 001-Р-2834/2 Відповідачем через систему електронного документообігу АСКОД було надіслано лист до підприємств, установ та організацій у сфері охорони здоров`я, які підпорядковані та/або входять до сфери управління Департаменту охорони здоров`я міста Києва щодо надання медичної допомоги у проведенні операції ОСОБА_1

02 травня 2024 року за інформацією комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для вирішення питання щодо подальшої тактики лікування, а саме: можливості проведення оперативного лікування та реабілітації пацієнта заступник директора з хірургічної роботи ОСОБА_2 провів консультацію в домашніх умовах та консиліум із завідувачем відділення травматології та лікарями-травматологами. За результатами проведеного консиліуму ОСОБА_1 встановлено діагноз. На основі скарг Позивача, а саме довгострокового анамнезу захворювання з 2008 року, об`єктивних даних обстежень встановлено, що хірургічне втручання (в тому числі на суглобах) не показано. Позивач потребуєте реабілітаційної допомоги в умовах спеціалізованого центру. Надано наступні рекомендації: підтримка об`єму рухів в суглобах з контрактурами; спостереження сімейного лікаря, невролога, хірурга та ортопеда травматолога в амбулаторії за місцем проживання; НПЗП (ібупрофен 200 мг при болях; індометацин 1 табл. 1 раз на добу). Омепразол 20 мг 1 раз в день за 30 хв. до їжі протягом 2-х тижнів. Симптоматична посиндромна терапія.

Листом від 20.05.2024 № 061/17-1099 комунальне некомерційне підприємство «Київський міський клінічний онкологічний центр» (далі -КНП «КМКОЦ») повідомив Департамент охорони здоров`я міста Києва, що 14 травня 2024 року gозивач був госпіталізований у відділення паліативної медицини КНП «КМКОЦ» та був дообстежений, обговорений на мультидисциплінарному консиліумі клінічний випадок. Згідно рішення консиліуму, у складі 9 лікарів, від 14 травня 2024 року, враховуючи дані обстежень, давність захворювання, анамнез проведення променевої терапії неефективно та недоцільно, та не призведе до терапевтичного ефекту при можливому розвитку променевих ускладнень. Рекомендовано продовжити консервативне лікування . Консервативне лікування включає в себе широкий спектр методів, спрямованих на усунення болю без хірургічного втручання. Це прийом медикаментів, фізіотерапія, лікувальна фізкультура тощо. Переваги підходу очевидні: мінімізація ризиків, відсутність тривалої реабілітації та можливість проведення амбулаторно. Наголошуємо , що рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників.

Згідно рішення консиліуму, у складі 9 лікарів, від 14 травня 2024 року, враховуючи дані обстежень, давність захворювання, анамнез проведення променевої терапії неефективно та недоцільно, та не призведе до терапевтичного ефекту при можливому розвитку променевих ускладнень. Рекомендовано продовжити консервативне лікування. Консервативне лікування включає в себе широкий спектр методів, спрямованих на усунення болю без хірургічного втручання. Це прийом медикаментів, фізіотерапія, лікувальна фізкультура тощо. Переваги підходу очевидні: мінімізація ризиків, відсутність тривалої реабілітації та можливість проведення амбулаторно. Наголошуємо , що рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників.

МОЗ діє в межах повноважень, що визначені Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90). Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №90), Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Положення Реєстр ведеться з метою забезпечення розробки та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги, прозорості процесу їх розробки та затвердження, а також підтримки єдиного інформаційного середовища для членів мультидисциплінарних робочих груп з розробки медичних стандартів (уніфікованих клінічних протоколів) медичної допомоги на засадах доказової медицини, дотримання ними вимог Методики; узгодження на єдиних методичних засадах медико-технологічних документів, розроблених за однією темою; загального доступу до медико-технологічних документів для користувачів, зокрема працівників системи охорони здоров`я, пацієнтів. Реєстр розміщено за посиланням https://www.dec.gov.ua/cat_mtd/galuzevistandartita klinichni-nastanovi/.

Міністерство охорони здоров`я зазначає, що за даними Реєстру станом на його виготовлення відсутній клінічний протокол лікування гетеропічної осифікації.

Водночас, наказом МОЗ від 28 вересня 2012 р. № 751, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 29 листопада 2012 р. 2001/22313 «Про створення та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги в системі Міністерства охорони здоров`я України» затверджена Методика розробки та впровадження медичних стандартів медичної допомоги на засадах доказової медицини (далі - Методика 751).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції чинній на момент звернення позивача до МОЗ), громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров`я України. Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування. Порядок направлення громадян України за кордон для лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 10 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 р. № 90), Міністерство охорони здоров`я України відповідно до покладених на нього завдань у сфері охорони здоров`я затверджує рішення про проведення лікування громадян за кордоном.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. № 1079 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2019 р. № 1187) затверджено Порядок направлення громадян України для лікування за кордон (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку, направленню для лікування за кордон з метою отримання медичної допомоги підлягають громадяни України (далі - громадяни) за умови неможливості надання такої медичної допомоги закладами охорони здоров`я України, що підтверджується висновком групи експертів МОЗ відповідного профілю. Пунктом 2 Порядку встановлено, що направлення громадян для лікування за кордон ініціюється спеціалізованими багатопрофільними або однопрофільними закладами охорони здоров`я, про що складається клопотання щодо необхідності направлення громадянина для лікування за кордон (далі - клопотання) у довільній формі. Клопотання надсилаються відповідними закладами охорони здоров`я до Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Також наказом МОЗ від 05.04.2022 № 574 «Про затвердження Критеріїв направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану та визначення закладів охорони здоров`я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2022 р. за № 414/37750, затверджено Критерії направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану.

Ці Критерії визначають категорії пацієнтів, медична та реабілітаційна допомога яким може надаватись за кордоном.

Лікарі закладів охорони здоров`я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон на період дії воєнного стану (далі - заклади охорони здоров`я, які здійснюють координацію направлення громадян України для лікування за кордон), направляють за кордон для лікування пацієнтів, які потребують надання медичних послуг доступність яких значно обмежена, перелік яких визначений у відповідному наказі.

Відповідність критеріям направлення громадян України за кордон для лікування під час дії воєнного стану підтверджується формою первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, заповненою лікарем закладу охорони здоров`я, який здійснює координацію направлення громадян України для лікування за кордон.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовної вимоги про зобов`язати відповідачів, реалізувати його право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах, якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, направити позивача на лікування за кордон, оскільки відповідачі Міністерство охорони здоров`я України, Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не приймають рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування, а рішення щодо показів та об`ємів необхідного лікування приймає лікуючий лікар, за потреби - консиліум лікарів, відповідно до стану пацієнта та медичних показників.

Позивач не довів і судом не встановлено факту порушення вказаними в позові відповідачами права позивача на охорону здоров`я у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах, та порушення права позивача на охорону здоров`я у випадку, якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та колінних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, то направити його для лікування за кордон, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача відповідних Критеріїв, передбачених для направлення його для лікування за кордон на період дії воєнного стану, так і не доведено неправомірності таких відмов за наявності відповідних звернень позивача.

В даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до письмової відповіді МОЗ України на звернення ОСОБА_1 , видалення гетеропічних осифікацій можливе в Україні в закладах охорони здоров`я, що мають ліцензію на здійснення господарської діяльності з медичної практики за лікарською спеціальністю «Травмотологія та ортопедія», однак така фактична можливість/доцільність видалення гереропічних ософікацій залежить від їх локалізації, кількості та інших критеріїв, які визначаються лікуючим лікарем для кожного пацієнта окремо. При цьому, у вказаному листі наведено перелік лікарів.

Також, у вказаній відповіді окремо зазначено, що спеціалізованими закладами охорони здоров`я з наданням медичної допомоги пацієнтам з гетеро пічними осифікаціями є ДУ «Інститут геронтології ім.. Д.Ф. Чеботарьова НАМН України» (Український науково-медичний центр проблем остеопорозу) та ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (т.2 а.с.11).

Також, матеріали справи містять копію висновку спеціалістів ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» - «Клінічний розбір 25.20.2023», в якому зазначено, що у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 щодо можливості виконання оперативного втручання ,а саме - висічення гетеро топічних оссифікатів, проведено вивчення даних комп`ютерної томографії від 16.05.2023 та 14.03.201 наданої заявником засобами зв`язку на адресу закладу. Спираючись на результати огляду фахівців інституту, проведеного особисто у 2018 році д.м.н. ОСОБА_4 та д.м.н. ОСОБА_3 , песля ретельного вивчення наданих досліджень , консиліум прийшов до висновку, що спроба хірургічного втручання з приводу відновлення рухливості суглобів та висічення гетеро топічних оссифікатів, за умови залучення у процес зв`язкового апарату суглобів, судинно-нервових пучків, на фоні тривалої гіпотрофії та атрофії м`язів, стійких сформованих вадних установок суглобів може спричинити загрозу здоров`ю та життю пацієнта та не принесе очікуваних позитивних результатів (т.1 а.с. 246-246а).

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, в задоволенні позову в частині позовної вимоги про зобов`язати відповідачів, реалізувати його право на охорону здоров`я, у вигляді видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах, якщо видалення (резекції) гетеропічних осифікатів на кульшових та коліних суглобах неможливо забезпечити в закладах охорони здоров`я України, направити позивача на лікування за кордон, слід відмовити з наведених вище підстав.

Щодо вимог позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, суд також прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи із наступного.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди відповідачами, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та настанням тих негативних наслідків, про які вказує позивач.

Всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідачів, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідачів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в даному випадку, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 10,11, 12, 13, 48, 51, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , адреса: 01001, м. Київ, вул. Прорізна,19.

Повний текст рішення складено 06.02.2026.

Суддя: