печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Колесник А.С.,

представника третьої особи: Щербини О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін`юст України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа, ФГВФО), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті відповідно до платіжних інструкцій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. грошові кошти у розмірі 536 085,61 грн. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 16.05.2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. (далі - державний виконавець) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва. Постановою державного виконавця від 16.05.2023 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Мурихіна С.В. щодо незняття арешту з вказаних карткових рахунків та зобов`язано винести постанову про зняття з них арешту у дводенний строк з дня набрання ухвалою законної сили. Дізнавшись про повторний арешт коштів на рахунках, накладення арешту на які заборонено законом, 02.06.2023 року позивач звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з грошових коштів на рахунках, що мають цільове призначення, оскільки призначені для виплати заробітної плати та пенсії. Вказував, що окремою ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2023 року у справі № 753/9626/23 встановлено, що державний виконавець Яковенко В.А. не прийняв рішення про зняття арешту з коштів на рахунках боржника у строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, чим допустив неправомірну бездіяльність. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року у справі № 753/9626/23 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Яковенка В.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 щодо не зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 не пізніше наступного робочого дня після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії; зобов`язано державного виконавця Яковенка В.А. не пізніше наступного робочого дня з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335). Вказана ухвала набрала законної сили та підлягає виконанню. Разом із тим, станом на день звернення до суду із цим позовом, державний виконавець Яковенко В.А. не виконав вимоги ухвали та зняв арешт з рахунків позивача. Зазначає, що 24.05.2023 року державний виконавець направив платіжні інструкції на суму 969 201 270,52 грн. до АТ КБ «Приватбанк» (рахунок № НОМЕР_2 ), який використовувався для отримання заробітної плати. 14.06.2023 року державний виконавець направив платіжні інструкції на суму 969 201 270,52 грн. до АТ «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_1 ), який використовувався для отримання пенсії. 08.07.2023 року на виконання платіжних інструкцій були списані всі кошти позивача. Відповідно до листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.07.2023 року відділом з рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» стягнуто кошти у розмірі 536 327,61 грн. та з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «УкрСиббанк» - у розмірі 13 996,02 грн. Стягнуті кошти перебувають на депозитному рахунку відділу. Вказує, що грошові кошти на рахунках позивача арештовані з 30.11.2021 року - дата винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на його кошти, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах. Разом із тим, що ОСОБА_1 продовжував працювати, заробітна плата надходила на рахунки, відкриті в АТ КБ «Приватбанк» (рахунок № НОМЕР_2 ) та АТ «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_1 ). У період з 01.12.2021 року по 13.07.2023 року на рахунок позивача № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» надійшло 536 085,61 грн. виключно заробітної плати. Представник позивача вважає, що внаслідок неналежного здійснення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні йому грошові кошти у розмірі 536 085,61 грн., які підлягають поверненню на підставі положень ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.08.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.12.2023 року.

20.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про направлення копії позовної заяви.

27.11.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від Мін`юсту України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, оскільки саме на банківську установу, де відкрито рахунок боржником, покладено повноваження щодо повернення постанови виконавця без виконання у разі визначення рахунків із спеціальним режимом використання та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Вказує, що під час примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГВФО майнової шкоди, державним виконавцем з рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 було стягнуто грошові кошти у розмірі 536 327,61 грн., які перебувають на депозитному рахунку відділу. На момент списання вказаних коштів документального підтвердження, що рахунок боржника зі спеціальним режимом використання, у державного виконавця було відсутнє. Вказує, що грошові кошти були стягнуті державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду та на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Посилається на те, що стягнення з Мін`юсту України коштів є неналежним та неефективним способом захисту порушених, на думку позивача, прав. Крім того, представник відповідача просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/9629/23.

14.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи - адвоката Мостепанюка В.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/9629/23 щодо розгляду касаційної скарги ФГВФО на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року у справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця.

18.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 18.12.2023 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній зазначив, що заперечує проти зупинення провадження у справі з підстав, викладених у відповіді на відзив.

18.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 18.12.2023 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній зазначив, що заперечує проти зупинення провадження у справі.

18.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Колесник А.С. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 18.12.2023 року, без фіксування технічними засобами, в якій остання просила розглянути клопотання про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про зупинення провадження у справі, та відповідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 01.04.2024 року.

19.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти відзиву представника Мін`юсту України на позовну заяву та підтвердив доводи, викладені у позовній заяві.

26.03.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшли додаткові пояснення у справі.

01.04.2024 року справу знято зі складу у зв`язку із розглядом клопотань слідчих органів та судове засідання призначено на 06.06.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 року приєднано до матеріалів справи відповідь на відзив; додаткові пояснення представника позивача, та відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2024 року.

18.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшло клопотання про відшкодування судових витрат, в якому останній просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000 грн.

02.07.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання представника позивача про відшкодування судових витрат, в якому останній просив відмовити у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

02.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи - адвоката Мостепанюка В.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/9629/23 щодо розгляду касаційної скарги ФГВФО на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року у справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2024 року заяву представника третьої особи - адвоката Мостепанюка В.І. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів задоволено; зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 753/9629/23 за результатами розгляду касаційної скарги ФГВФО на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року у справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця; зобов`язано сторони повідомити Печерський районний суд м. Києва про настання події, що зумовила зупинення провадження у даній справі, та надати суду належним чином засвідчену копію судового рішення у цивільній справі № 753/9629/23, що набрало законної сили.

09.07.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з розглядом Верховним Судом касаційної скарги ФГВФО на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року у справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця, до якого долучено відповідну постанову Верховного Суду від 03.07.2024 року.

09.07.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшло клопотання про приєднання документів до клопотання про поновлення провадження у справі та долучено копію постанови Верховного Суду від 03.07.2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. про поновлення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів задоволено; поновлено провадження у вказаній справі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.10.2024 року.

21.10.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із розглядом головуючим суддею клопотань слідчих органів, та судове засідання призначено на 21.01.2025 року.

13.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Штокалова Є.А. надійшло клопотання (повторне) про поновлення провадження у справі.

В судове засідання 21.01.2025 року з`явились позивач, представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Суд встановив, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГВФО майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 доларів США (справа № 753/2965/20).

На виконання вказаного рішення суду, 11.11.2020 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 753/2965/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГВФО майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 доларів США.

16.05.2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 753/2965/20, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 11.11.2020 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 16.05.2023 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

02.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з грошових коштів на рахунках, що мають цільове призначення, оскільки вказані рахунки призначені для виплати заробітної плати та пенсії, додавши до заяви копії довідок про доходи та виписки по картковим рахункам.

Окремою ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2023 року у справі № 753/9626/23 зобов`язано Департамент виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяють порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Окрема ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Дробязко А.О. вже оскаржував бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з грошових коштів на тих же карткових рахунках ( НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк»; НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк»; НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк»), що були арештовані в рамках виконавчого провадження № 63718729 (справа № 753/9581/22); державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. не прийняв рішення про зняття арешту з коштів на рахунках боржника у строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, чим допустив неправомірну бездіяльність.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2024 року та постановою Верховного Суду від 03.07.2024 року, у справі № 753/9626/23 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 заоволено частково; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 щодо не зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 не пізніше наступного робочого дня після отримання документального підтвердження, що вказані рахунки призначені для зарахування на них заробітної плати та пенсії; зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. не пізніше наступного робочого дня з дня набрання ухвалою законної сили винести постанову про зняття арешту з карткових рахунків боржника ОСОБА_1 , а саме: № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005); № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299); № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» (МФО 300335).

Листом від 25.07.2023 року заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України повідомив представника ОСОБА_1 - адвоката Коломійчука В.О. відділом з рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» стягнуто кошти у розмірі 536 327,61 грн. та з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «УкрСиббанк» - у розмірі 13 996,02 грн. Стягнуті кошти перебувають на депозитному рахунку відділу.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч. ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зкорема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п. 1 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як визначено у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

У ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неналежного здійснення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, він втратив належні йому грошові кошти у розмірі 536 085,61 грн., які підлягають поверненню на підставі положень ст. 1212 ЦК України.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 910/16664/18.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом із тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. ст. 1212 - 1214 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 592/12956/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 536 085,61 грн. були стягнуті державним виконавцем з рахунку боржника, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , в ході примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГВФО майнової шкоди у розмірі 26 502 632,50 доларів США (справа № 753/2965/20), що свідчить про безпідставність доводів позивача щодо отримання відповідачем безпідставно одержаних коштів.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що положення ст. 1212 ЦК України, на які посилається у позовній заяві позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а учасниками справи належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 10, 18, 47, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Міністерство юстиції України, 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, .

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 31.03.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко