Справа № 203/5717/25
Провадження № 2-2706/25
У Х В А Л А

31 грудня 2025 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши у приміщенні суду цивільну справу за позовом КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

В порядку, визначеному ст. 3З ЦПК України, 15 серпня 2025 року була розподілена позовна заява Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

Ухвалою судді від 19 серпня 2025 року вказана позовна заява була залишена без руху. 25 серпня 2025 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, надано уточнену позовну заяву.

28 серпня 2025 року ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра позовну заяву КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення було передано за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

Як вбачається головуючому суддею було встановлено зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовано на території Обухівського району Київської області.

В жовтні 2025 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов вказаний позов на виконання вимог ухвали Центрального районного суду міста Дніпра.

Суддя зазначає, що у відповідності до положень статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо зокрема справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень статті 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Приймаючи викладене, оглянувши матеріали справи, суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для прийняття справи до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі, з наступних підстав.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільний процесуальний Кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів, щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Як вбачається, з ухвали судді Центрального районного суду міста Дніпра Єдаменко С.В., від 19.08.2025 року підсудність даної справи визначалась на підставі положень статті 27 ЦПК України, у відповідності до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що предметом даної справи є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги надані за адресою: АДРЕСА_2 .

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Надання житлово-комунальних послуг з утримання майна нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеним житловим приміщенням, користувачем чи власником якої є боржник.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постанові Великої Палати від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10 квітня 2019 року в справі 638/1988/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Приймаючи вищевказані правові висновки, у тому числі Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що оскільки в цій справі вимоги стосуються саме заборгованості за послуги, які надавались до нерухомого майна, тому в даній справі виник спір, що пов`язаний з нерухомим майном, до якого належать застосуванню правила виключної підсудності передбачені ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Як вже встановлено, нерухоме майно з яким пов`язаний спір в даній справі розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , що у відповідності до адміністративно-територіального поділу міста Дніпра відносно до Центрального району міста м. Дніпра.

На підставі вищевикладеного встановлено, що оскільки нерухоме майно, щодо якого виникли спірні правовідносини, розташоване в Центральному районі міста м. Дніпра, справа Обухівському районному суду Київської області не підсудна.

Враховуючи викладене суд вважає відсутніми підстави для прийняття справи до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки справа не підсудна Обухівському районному суду Київської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне повернути цивільну справу для розгляду за належною територіальною юрисдикцією.

Одночасно судом приймається, що зазначене передання справи в розумінні положень ЦПК України не вважається спором про підсудність, оскільки як вбачається, під час постановлення Центральним районним судом міста Дніпра ухвали суду від 19.08.2025 року судом здійснювалось визначення підсудності справи за правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, без врахування правил виключної підсудності до даного позову.

Поряд з цим, правила підсудності справи за ч.1 ст. 27 ЦПК України, що визначено ухвалою судді від 19.08.2025 року в цій справі не допускаються, а виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Отже, виключна підсудність має пріоритет перед загальною та альтернативною підсудністю, територіальна юрисдикція цієї справи підлягає визначенню за правилами виключної підсудності у відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Крім того, ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є підставою для скасування судового рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

За наслідком викладеного, у даному випадку відсутній спір між судами про підсудність, оскільки правила підсудності встановлені ч. 1 ст. 27 ЦПК України до даної справи не належать, а правила виключної підсудності, за якими належить визначення підсудності даної справи, мають пріоритет перед загальною та альтернативною підсудністю.

При наведених вище обставинах, з метою розгляду справи судом встановлених законом, а також усунення підстав для порушення правил підсудності справи, суддя вважає наявними підстави для повернення даної справи для розгляду до Центрального районного суду м. Дніпра за належною територіальною юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ :

Повернути цивільну справу за позовом КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення до Центрального районного суду м. Києва (49006, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 59).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Р.О. Рабчун