31.12.2025 Справа № 756/184/22
Справа № 756/184/22
Провадження № 2/756/87/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пінчук Олена Вікторівна, про усунення від права спадкування,

у с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа приватний нотаріус КМНО Пінчук О.В., про усунення від права спадкування.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . Окрім нього спадкоємцем майна померлого є сестра - ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 тяжко хворів, він самостійно забезпечував лікування батька та постійний догляд за ним, при цьому ОСОБА_2 , не піклувалася про батька, не допомагала йому у лікуванні та фактично уникала виконання обов`язку по догляду за ним, ОСОБА_1 просить суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Приватний нотаріус КМНО Пінчук О.В. у судове засідання не з`явилась, надіславши заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 174).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 одружилась з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 175).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 10).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 з 08.10.2010 встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку із загальним захворюванням (т. 1 а.с. 11 ).

Згідно виписного епікризу № 01681 ОСОБА_3 був госпіталізований з10.04.2017 по 19.04.2017 із діагнозом: цукровий діабет тип 2 середньої важкості, стан субкомпенсації. Діабедична ангіопатія судин нижніх кінцівок. Діабетичне непроліферативна ретинопатія. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 3. СН І ст. ЦВХ. ДЕ ІІ ст. у вигляді вести було-атактичного, астенічного с-му, ст. субкомпенсації. ЧМТ, струс головного мозку 2009 рік, проникаюче раніння в черевну порожнину 1970. ЦАС. ГХ ІІ ст. (т. 1 а.с. 27).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 19/2/1038 ОСОБА_3 був госпіталізований 05.03.2019 та виписаний 20.03.2019 з основним діагнозом: ЦВХ. ГПМК за ішемічним типом (01.03.2019) в басейні ЛСМА (атеротромботичний підтип) з моторною афазією, елементами сенсорної, помірним правобічним геміпарезом на фоні дисциркуляторної та дисметаболічноїенцефалопатії ІІІ ст. ГХ ІІІ ст. ЦАС. Супутні захворювання: ІХС. Артеросклеротичний кардіосклероз. Стабільна стенокардія, ПФК. СН-Іст. Цукровий діабет ІІ тип, легка форма, ст. субкомпенсації (т. 1 а.с. 22-23).

Як вбачається з повідомлення медичного центру ТОВ «Інпульс +» від 27.07.2021 № 58 ОСОБА_3 був виписаний у свідомості, важкодоступний продуктивному контакту у зв`язку з сенсомоторною афазією. Сухожилкові та періостальні рефлекси кінцівок D > S. Сила м`язів правих кінцівок знижена до 3.5 б. в нозі і 0 б. в руці. Проведення проби Ромберга, вимірювання чутливості була неможлива у зв`язку з важкістю стану.

У період перебування пацієнта ОСОБА_3 на лікуванні в ТОВ «Імпульс +» потребував цілодобового нагляду і перебував з індивідуальним постом. Після виписки були надані наступні рекомендації: - нагляд невропатолога, кардіолога, ендокринолога; продовження роботи з реабілітологом; моніторинг лабораторних показників крові та перелік медикаментозної терапії (т. 1 а.с. 39).

Як вбачається з висновку експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ДСУ «Київського обласного бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України № 16/К від 30.08.2024 тяжкі хвороби у ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвели до безпорадного стану, неспроможності самостійно забезпечувати свої потреби, спостерігались починаючи з 01.03.2019 (т. 2 а.с. 24-37).

Згідно виписок з медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 1932 від 14.05.2018, № 2020 від 08.10.2018, № 416 від 15.02.2019, № 1119 від 17.05.2019, № 2790 від 24.06.2019, № 1879 від 07.08.2019, № 2962 від 25.11.2019, № 293 від 24.01.2020, № 1192 від 22.04.2020, № 2221 від 01.08.2020, ОСОБА_2 була госпіталізована у періоди з 23.04.2019 по 14.05.2018, з 28.09.2018 по 08.10.2018, з 14.02.2019 по 15.02.2019, з 08.05.2019 по 17.05.2019, з 03.06.2019 по 24.06.2019, з 29.07.2019 по 07.08.2019, з 14.11.2019 по 25.11.2019, з 23.01.2020 по 24.01.2020, з 21.04.2020 по 22.04.2020, з 31.07.2020 по 01.08.2020 з діагнозами: Сч лівої молочної залози та Са лівої молочної залози. Стан після комплексного лікування (т. 1 а.с. 178-197).

Згідно інформації головного центру обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України № 19/46129-25 від 03.06.2025 ОСОБА_2 перебувала за кордоном України у період з 01.01.2019 по 01.07.2020 один раз починаючи з 01.08.2019 по 12.08.2019 (т. 2 а.с. 160).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частинами 1 та 5 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Верховний Суд у постанові від 26.01.2021 у справі № 359/9293/18 дійшов висновку, що спадкоємець може бути усунутий від спадкування при одночасному настанні обставин ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та наявності доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Враховуючи, що позивачем не доведено ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а також не наведено переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачки, з урахуванням наявності у ОСОБА_2 тяжкої хвороби та періодичного перебування у стаціонарі у період безпорадного стану спадкодавця, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_3 та не бере їх до уваги при вирішенні спору, оскільки вона є дружиною ОСОБА_1 , що вказує на особисту зацікавленість свідка у результатах розгляду справи.

Крім того, надані стороною позивача фотографії відповідачки із соціальних мереж, а також відомості про перебування її за кордоном протягом 12 днів не підтверджує навмисне ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пінчук Олена Вікторівна, про усунення від права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя