Ухвала

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 204/3274/24

провадження № 61-14786ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Миргородської Ольги Миколаївни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на професійну правничу допомогу і втраченої (упущеної) вигоди,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Миргородська О. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, повний текст якої складено 31 жовтня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник вказує порушення судами норм процесуального права, зокрема статей 76-81, 263 ЦПК України, та неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме статей 23, 1176 Цивільного кодексу України,

статей 1, 2, 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», а також застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в ухвалах Верховного Суду від 13 грудня 2006 року

у справі № 6-8254ск06, від 17 березня 2020 року у справі № 522/19654/16-ц,

від 10 червня 2020 року у справі 212/10825/19, від 17 вересня 2020 року

у справі № 759/18914/17 та постановах від 28 листопада 2018 року

у справі № 214/6982/13-ц, від 20 листопада 2020 року у справі № 520/12309/19,

від 30 березня 2023 року у справі № 308/12810/21, від 29 листопада 2023 року

у справі № 501/1275/20, від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23,

від 23 жовтня 2024 року у справі № 293/174/23, від 5 березня 2025 року

у справі № 161/170/24, від 9 квітня 2025 року у справі № 757/1549/21-ц

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 9 статті 7, статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якими визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1 600 грн, у взаємозв`язку зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга подана у визначений законодавством строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконаннярішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, якемотивовано тим, що його виконання може призвести до необґрунтованих витрат Державного бюджету України, а також необхідністю забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню фінансових інтересів держави та прав Дніпропетровської обласної прокуратури як відповідача у справі у зв`язку з можливим скасуванням оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Вивчивши доводи клопотання та зміст оскаржуваних судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання з огляду на наступне.

Верховний Суд виходить із того, що клопотання (заява) про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені доказами.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення,

суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судових рішень, недопущення необґрунтованих витрат Державного бюджету України, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня

2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 29 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну

шкоду у розмірі 28 104,26 грн, процесуальні витрати у розмірі 318 000 грн

та у відшкодування моральної шкоди 7 303 000 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи характер спірних правовідносин, розмір оспорюваної суми і порядок виконання судового рішення у даній справі, з метою недопущення необґрунтованих витрат Державного бюджету України, забезпечення балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, усунення необхідності вирішення у майбутньому процесуального питання повороту виконання судового рішення у разі його можливого скасування, касаційний суд вважає необхідним зупинити виконання оскаржуваногорішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року до закінчення його перегляду

в касаційному порядку.

Відповідно до Закону України від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» з 25 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд

м. Дніпропетровська перейменовано на Чечелівський районний суд м. Дніпра.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Миргородської Ольги Миколаївни на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року.

Витребувати з Чечелівського районного суду м. Дніпра матеріали цивільної справи № 204/3274/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України

в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданих діями органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення витрат на професійну правничу допомогу і втраченої (упущеної) вигоди.

Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.

Клопотання першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Миргородської Ольги Миколаївни про зупинення виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року задовольнити.

Зупинити виконання рішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська