Справа №345/2520/25
Провадження № 2/345/1232/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Сирка Й.Й.,

з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину цього нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.05.2025 ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням поданих уточнень просив:

- встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом більш як п`яти років, зокрема з 2008 до 13.01.2025;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 та право власності позивача на 1/2 частину вищенаведеного нерухомого майна як одного зі співвласників.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що познайомився з ОСОБА_4 під час виконання будівельних робіт в м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро) приблизно у вересні-жовтні 2008 року, після чого вони повернулися у с. Новиця Калуського району Івано-Франківської області, де проживали як сім`я із батьками позивача на АДРЕСА_2 впродовж десяти наступних років. Весь цей час позивач неофіційно отримував тимчасові підробітки, а ОСОБА_4 майже ніде не працювала, адже займалася домашнім господарством. Наприкінці 2019 року вони вирішили придбати окреме житло. Позивач з листопада 2018 року періодично виїжджав на роботу до Чеської Республіки. За його твердженням, не маючи достатньої суми коштів, він позичив 12 000,00 доларів США на підставі письмової розписки в односельця ОСОБА_5 для придбання житлового будинку. Позичені кошти зберігалися в ОСОБА_4 , натомість він був змушений поїхати на роботу закордон, щоб повернути цей борг. Власне за його згодою, під час перебування на заробітках, у липні 2021 ОСОБА_4 за позичені ним кошти придбала на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . Приїхавши в Україну, ними як фактичним подружжям за спільні кошти зроблено поточний ремонт в будинку, облаштовано кухню, проведено водопостачання та каналізацію і придбано побутову техніку для щоденних потреб. Питання реєстрації шлюбу ніколи не піднімалося, оскільки цивільна дружина була старшою від позивача майже на 14 років. У січні 2025 року ОСОБА_4 раптово померла від важкого інсульту, тому за життя заповіту не склала. Позивач її поховав за власні кошти. Відповідачем у справі зазначає ОСОБА_2 , тобто сина померлої від офіційного шлюбу, який виступає єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Позивач додатково зазначає, що правовий режим майна, набутого жінкою та чоловіком у період їхнього спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, регулюється так само, як і майна подружжя. Від встановлення факту його проживання сім`єю з ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залежить визначення в судовому порядку правового статусу придбаного ними домоволодіння, а також визнання за позивачем права власності на половину зазначеного вище нерухомого майна, що належить до спільної сумісної власності. Спірні правовідносини регулюються ст.3,74 та главою 8 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Ухвалою суду від 30.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання сторони та їх представники не з`являлися. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 31.07.2025.

Ухвалою суду від 13.11.2025 для надання особистих пояснень явка позивача в судове засідання визнана судом обов`язковою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Додатково пояснив, що покійна ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з чоловіком на ім`я ОСОБА_6 , який помер у 2010 році. Позивач зареєстрований в будинку своїх батьків, але надати доказів з цього приводу не може.

Представник ОСОБА_3 зазначив, що позивач звернувся до суду з цим позовом до закінчення визначеного законом строку для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . На час розгляду справи в суді син спадкодавця заяви про прийняття спадщини не подав. Вимога про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом більш як п`яти років заявлена до суду з огляду на належність позивача до четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся судом про дату, час і місце судових засідань, однак участі в розгляді справи не брав. Заяв та клопотань по суті спору не подавав.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову виходячи з таких мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується інформацією Калуського ВДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області від 31.10.2025 № 2211/6-16/116, яка надана на запит суду. Шлюб між ними припинився у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 83).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 також померла, що засвідчується копіями витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть громадян № 4 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2025. Її поховання здійснений за власні кошти позивач у цій справі (а.с. 13,18,30).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 21.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Лесик В.Б., ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_9 за 328 000,00 грн., що еквівалентно на той час 12 000 доларів США, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності покупця підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266925404 від 21.07.2021 (а.с. 14-15,20-23).

Реєстрація місця проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою проведена 17.07.2024, що підтверджується довідкою Новицької ТГ Калуського району Івано-Франківської області від 27.11.2024 № 559 та витягом з реєстру цієї територіальної громади № 2024/008515094 від 17.07.2024 (а.с. 16,19).

Відповідно до копії розписки від 20.05.2020 (а.с.29) ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_5 12 000,00 доларів США на купівлю будинку. Борг зобов`язався повернути впродовж трьох років. Текст власноручно написаної позивачем розписки містить запис із підписом позикодавця про повернутий у повному обсязі борг. Дата - 05.05.2023.

До матеріалів справи стороною позивача також надано копії засвідчених належним чином документів щодо технічних характеристик вказаного у позовній заяві нерухомого майна, гарантійного талону про придбання пральної машинки, телевізора, вбудованої шафи, витяжки, електроплитки та окремих оздоблювальних і будівельних матеріалів (плитки, цементу тощо), які в основному відносяться до періоду 2022-2023 років.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно як подружжя тривалий час. Під час спільного проживання вони придбали будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Новиця. Позивач їздив на роботу за кордон. Якийсь час покійна ОСОБА_4 також працювала неофіційно на ринку в м.Калуші.

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що позичав ОСОБА_1 орієнтовно п`ять років тому грошові кошти в сумі 12 000,00 доларів США для придбання будинку, які йому повернуто, проте оригіналу розписки у нього немає.

Інших важливих для справи обставин судом не встановлено. Водночас, із копії наданого до матеріалів справи паспорта громадянина України для виїзду закордон (а.с.25) випливає, що ОСОБА_1 у різні періоди часу виїжджав за межі території України, востаннє перебував безперервно закордоном з 21.06.2020 до 30.04.2023.

Вирішуючи зазначений спір суд керується такими мотивами.

Згідно з вимогами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На таке майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст.60-74).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 СК України).

Відповідно до приписів ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При цьому, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в порядку окремого непозовного провадження, якщо між сторонами не існує спору (п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України).

Таким чином, за загальним правилом спір щодо поділу майна, набутого в період проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу (за умови не перебування жодного із них в іншому зареєстрованому шлюбі), з мотивів належності відповідного майна до об`єктів права спільної сумісної власності може виникати здебільшого між вказаними особами, навіть у разі наступної реєстрації між цими особами шлюбу згідно з вимогами законодавства України.

Водночас, згідно з положеннями ст.1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до четвертої черги спадкоємців за законом належать будь-які особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 Кодексу).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, тобто спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1216-1217,1258 ЦК України).

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно враховувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

При цьому, результат тлумачення приватноправових норм, тобто діяльності зі з`ясування їх змісту (сенсу), має бути розумним, на чому наголошується у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20.

На переконання суду, у цій справі важливе значення має вирішення насамперед питання щодо суті та характеру спірних правовідносин, а також їхнього суб`єктного складу.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих положень дозволяє суду дійти до висновку, що ст.74 СК України та ст.1264 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, зокрема сімейні та спадкові.

У разі смерті чоловіка або жінки, які проживали однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, та у зв`язку з цим до суду заявлена вимога про встановлення цього факту в позовному провадженні, відповідні правовідносини є спадковими і до них слід застосовувати положення ст.1264 ЦК України.

Відповідний правовий висновок сформульований у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 (справа № 582/18/21), що є обов`язковим для застосування.

Велика Палата Верховного Суду у п.40-42 постанови від 23.01.2024 (справа №23/14489/15-ц) зазначила, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як й інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, а заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У цій постанові також наголошується, що вимога про встановлення зазначеного вище факту може також вирішуватися в порядку окремого непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, проте у випадку, якщо між сторонами не існує спору про право.

Відтак, у справі що розглядається судом, належить, зокрема, дати відповідь на питання щодо правильності заявлення ОСОБА_1 у позовному цивільному провадженні вимог про встановлення факту його проживання сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до дня смерті ОСОБА_4 .

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Крім того, суд не заперечує право особи, яка проживаючи однією сім`єю з іншим чоловіком (жінкою) без реєстрації шлюбу, в разі смерті одного із них та виникнення відносин спадкування, звернутися до суду з позовом до спадкоємців померлого про встановлення факту такого проживання, належності набутого в період спільного проживання майна до об`єктів спільної сумісної власності та визнання права власності на частину відповідного майна за позивачем (якщо титульним власником спірного майна виступає померла особа). Водночас, відсутність спадкоємців у померлої особи, які б прийняли спадщину в установленому порядку та строки, до складу якої належить об`єкт спільної власності, вказує на відсутність спору як такого з можливістю судового встановлення юридично-значимого факту для зацікавленої особи за правилами окремого непозовного провадження. І, навпаки, наявність спадкоємців померлої особи, яка проживала однією сім`єю з чоловіком (жінкою) без реєстрації шлюбу, під час якого у спільну сумісну власність цих осіб набуто майно, титульним власником якого значиться особа, яка пережила іншого з фактичного подружжя, не позбавляє таких спадкоємців права на встановлення в судовому порядку вищенаведеного факту з поділом спільного майна за правилами його поділу, що визначені законом для майна подружжя.

Можливість пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю до спадкоємців особи, яка померла, підтверджується судовою практикою, зокрема, висновками, викладеними у постановах від 08.02.2022 у справі №362/1506/20, від 20.04.2023 у справі № 738/1054/20, від 27.11.2024 у справі №947/24794/19.

Проте суди мають встановлювати між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №336/709/18-ц), від 15.11.2021 у справі № 554/10125/20, від 03.08.2022 у справі №759/12740/21, від 07.02.2024 у справі № 545/844/23 та інші).

Натомість, з матеріалів цієї справи випливає, що після смерті ОСОБА_4 13.01.2025 позивач вже 22.05.2025, тобто ще до закінчення визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, за відсутності доказів постійного проживання зі спадкодавцем, відразу звернувся до суду з позовом про встановлення, зокрема, факту його проживання сім`єю з померлою особою як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2008 року до дня відкриття спадщини.

Водночас, будь-яких доказів прийняття позивачем спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 у матеріалах справи немає, як і доказів заведеної спадкової справи нотаріусом загалом згідно з вимогами законодавства України.

Докази прийняття спадщини відповідачем після смерті ОСОБА_4 у матеріалах справи також відсутні, клопотання про їх витребування судом стороною позивача не подавалися. Представником позивача лише усно пояснено, що відповідач спадщину не прийняв, що вказує на передчасність відповідного позову.

Із заявленого позову не зрозуміло, чому та на якій правовій підставі, зважаючи на викладені у попередньому абзаці судового рішення обставини, ОСОБА_2 має бути відповідачем у цій справі, які права і (або) інтереси позивача порушені, не визначні чи оспорювані зазначеною особою в розумінні приписів ч.1 ст.4 ЦПК України. До того ж, у матеріалах справи немає і доказів, які б засвідчували перебування відповідача з померлою ОСОБА_4 у родинних стосунках як матері та сина.

Тим часом, у застосованій судом практиці Верховного Суду щодо розгляду спорів про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без реєстрації шлюбу з участю їхніх спадкоємців, мова йшла про тих із них, які виявили бажання прийняти спадщину та прийняли її у розумінні ст.1268-1269 ЦК України.

Суд окремо наголошує, що згідно з копією дослідженого договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 21.07.2021 (п.1.4.,1.7.) покупець ОСОБА_4 чітко підтвердила, що на момент придбання цього нерухомого майна у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах ні з ким не перебуває; житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами набувається покупцем за належні йому грошові кошти у особисту приватну власність; покупець як сторона договору є письменною та розуміє всі умови договору.

Надана судом копія розписки про позику коштів судом відхиляється як неналежний доказ, адже з її змісту неможливо достеменно встановити для придбання якого саме будинку ОСОБА_1 позичав грошові кошти. Аргументи позивача щодо використання позичених ним грошових коштів нібито для придбання ОСОБА_4 нерухомого майна у липні 2021 року прямо суперечать змісту дослідженого судом договору купівлі-продажу та не підтверджуються належними, допустимими і достовірними у розумінні ЦПК України доказами. Крім того, суд вважає очевидно непереконливими аргументи позивача про позику ним грошових коштів для придбання зазначеного у цьому рішенні нерухомого майна згідно з розпискою від 20.05.2020, оскільки нотаріально посвідчений договір про купівлю-продаж домоволодіння укладено більш як через рік після цього.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 Кодексу).

В розглянутій справі ніщо не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю за законом четвертої черги, за умови прийняття ним спадщини у встановленому порядку, звернутися до суду в порядку окремого позовного провадження із заявою про встановлення факту його проживання не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (але не раніше як з 08.07.2013) зі спадкодавцем ОСОБА_4 або звернутися до суду у позовному провадженні із вимогою про встановлення зазначеного факту за умови наявності інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, і наявності реального спору між ними з приводу відповідного факту.

Суду не надано доказів належності придбаного 21.07.2021 ОСОБА_4 житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами до об`єктів її та ОСОБА_1 права спільної сумісної власності під час нібито їхнього проживання сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу впродовж п`яти років чи більш тривалого періоду до 13.01.2025.

Понесені ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за результатами розгляду справи необхідно залишити за позивачем згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.263-265,268,258 ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину цього нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 02.01.2026.

Суддя