ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1125/25 Справа № 212/8255/23 Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 212/8255/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 10 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою.

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2007 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2006 року.

Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, належним чином не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість, тому враховуючи, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини не має, позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 01 березня 2022 року по 31 липня 2022 року та з 01 квітня 2023 року по 31 серпня 2023 року, з врахуванням клопотання представника відповідача від 05 червня 2024 року, щодо уточнення сум виплат за квітень 2022 року, в розмірі 9 957,56 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 9 957 грн 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що у відповідності до роз`яснень ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Враховуючи ті обставини, що відповідач працевлаштований, працює офіційно, від сплати аліментів він не ухилявся а заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, а у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та призупиненням роботи ТОВ «Кривбастехмаш», відповідач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача.

Також відповідач зауважує на тому, що станом на 01 серпня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, виконавче провадження № НОМЕР_1 постановою державного виконавця Покровського ВДВС закрито у зв`язку з повноліттям дочки та відсутністю заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що з 10 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою.

На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2007 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2006 року (а.с.10).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі (а.с.6).

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем, станом на 15 серпня 2023 року боржник ОСОБА_2 мав заборгованість в сумі 65 161,87 грн. (а.с.8).

Згідно довідки ТОВ «Кривбастехмаш» від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 з 16 квітня 2021 року працює в ТОВ «Кривбастехмаш» на посаді електрогазозварника (а.с.22). згідно довідки про нараховану заробітну плату, відповідач перебував у відпустці без збереження заробітної плати в період з серпня 2022 року по березень 2023 року та з червня 2023 року по липень 2023 року, з вересня 2023 року по жовтень 2023 року (а.с.23), що також підтверджується наказами по підприємству (а.с.34-45).

Згідно наданих відповідачем платіжних документів на виконання рішення суду про стягнення аліментів, позивачу перераховано наступні платежі: 11 травня 2022 року - за лютий 2022 року - 1 308,13 грн (а.с.93,100), 11 травня 2022 року - за березень 2022 року - 872,13 грн (а.с.93,99), 12 травня 2022 року - за березень 2022 року - 872,13 грн (а.с.95,98), 11 липня 2022 року - за травень 2022 року - 1 308,13 грн (а.с.95,97), 18 січня 2023 року - за червень 2022 року - 1 308,13 грн (а.с.94), 02 лютого 2023 року - за липень 2022 року - 1 308,13 грн (а.с.94), 24 травня 2023 року - за серпень 2022 року - 1 372 грн (а.с.29), 24 жовтня 2023 року - за вересень 2022 року - 1 372 грн(а.с.27), 24 жовтня 2023 року - за жовтень 2022 року - 1 372 грн (а.с.28), 24 жовтня 2023 року - за листопад 2022 року - 1 372 грн (а.с.26), 24 жовтня 2023 року - за грудень 2022 року - 1 372 грн (а.с.25), 24 жовтня 2023 року - за січень 2023 року - 1 416,50 грн (а.с.30), 24 жовтня 2023 року - за лютий 2023 року - 1 416,50 грн (а.с.31), 24 жовтня 2023 року - за березень 2023 року - 1 416,50 грн. (а.с.32), 27 вересня 2023 року - червень 2023 року у розмірі 1 416,50 грн.(а.с.24), 24 жовтня 2023 року - за липень 2023 року у розмірі 1 416,50 грн (а.с.33); 15 грудня 2023 року - за вересень 2023 року в розмірі 1 416,50 грн (а.с.72); 15 грудня 2023 року - за жовтень 2023 року - 1 416,50 грн (а.с.73); 23 липня 2024 року - 6 147,13 грн (а.с.114).

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 , сформованого державним виконавцем станом на 01 листопада 2023 року, заборгованість по аліментам становить - 17 614,44 грн. (а.с.46).

Згідно Розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, складеного позивачем, розмір неустойки (пені) за період з 01 березня 2022 року по 31 липня 2022 року та з 01 квітня 2023 року по 31 серпня 2023 року становить 10 856 грн (а.с.64-66).

Згідно довідки ТОВ «Кривбастехмаш» від 05 квітня 2024 року, виконавчий лист № 2-333 від 15 червня 2007 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини повернуто до Покровського ВДВС у зв`язку з повноліттям дитини. Борг по аліментам на момент повноліття становить 4 881,55 грн, оскільки підприємство має борг по заробітній платі (а.с.85).

Згідно довідки ТОВ «Кривбастехмаш» від 24 жовтня 2023 року, підприємство утримувало з ОСОБА_2 аліменти в період з лютого 2022 року по липень 2022 року (а.с.93-95), та нарахувало аліменти за квітень 2023 року - 1 348,38 грн, за травень 2023 року - 586,39 грн, за серпень 2023 року - 1 348,71 грн, які не були виплачені (а.с.91).

01 серпня 2024 року постановою державного виконавця Покровського ВДВС виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закінчено у зв`язку з фактичним виконанням (повноліття дитини та відсутність заборгованості).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 9 957 грн 56 коп.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2007 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2006 року (а.с.10).

Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 , сформованого державним виконавцем станом на 01 листопада 2023 року, заборгованість по аліментам становить - 17 614,44 грн.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У постанові Касаційного цивільногосуду ускладі ВерховногоСуду від19січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці, станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня,не буде межі, яку неповинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців,то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості,на яку вона нараховується.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно визначати правову підставу та предмет позову.

Фактично матеріалами справи встановлено відсутність вини ОСОБА_2 у тому, що ним було допущено заборгованість зі сплати аліментів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки ТОВ «Кривбастехмаш» від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 перебував у відпустці без збереження заробітної плати в період з серпня 2022 року по березень 2023 року та з червня 2023 року по липень 2023 року, з вересня 2023 року по жовтень 2023 року (а.с.23), що також підтверджується наказами по підприємству (а.с.34-45), що слугувало утворенню заборгованості по сплаті аліментів.

При цьому, згідно довідки ТОВ «Кривбастехмаш» від 24 жовтня 2023 року, підприємство утримувало з ОСОБА_2 аліменти в період з лютого 2022 року по липень 2022 року (а.с.93-95), та нарахувало аліменти за квітень 2023 року - 1 348,38 грн, за травень 2023 року - 586,39 грн, за серпень 2023 року - 1 348,71 грн, які не були виплачені позивачу (а.с.91), що свідчить про відсутність вини відповідача у наявності вказаної заборгованості по аліментам.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, вирішуючи спір в даній справі, колегія суддів виходить із того, що неустойка (пеня) є похідною від основного зобов`язання та оскільки вина відповідача у наявності заборгованості по аліментам відсутня у зв`язку з перебуванням відповідача у відпустці без збереження заробітної плати, з підстав, що не залежали від відповідача, та у зв`язку з невиплатою ТОВ «Кривбастехмаш» аліментів, які були нараховані, але не виплачені позивачу, правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відсутні.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що до ухвалення оскаржуваного рішення, 01 серпня 2024 року постановою державного виконавця Покровського ВДВС виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закінчено у зв`язку з фактичним виконанням (повноліття дитини та відсутність заборгованості).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд помилково дійшов висновку про задоволення позову, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення по справі про відмову в задовенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: