Справа № 182/4899/23
Провадження № 2/0182/5564/2025
17.12.2025 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми -
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 10 вересня 2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 182/3241/19 про стягнення з ОСОБА_2 завданих збитків, в порядку регресу у розмірі 7 500 грн. 00 коп., судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 6 531 грн. 40 коп., а всього - 14 799 грн. 80 коп. На виконання вищевказаного рішення, судом видано виконавчий лист № 182/3241/19 від 14.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ФОП ОСОБА_1 , завданих збитків всього на суму 14 799 грн. 80 коп. 23.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63399857 за виконавчим листом № 182/3241/19 від 14.11.2019 року. При цьому, представник позивача наголошує на тому, що з дати винесення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення по справі № 182/3241/19, відповідач не виконував судове рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованості. Тому, представник позивача, у відповідності до ст.509 ЦК України та ч.2 ст.625 ЦК України, змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача, у відповідності до складеного розрахунку, 3 % річних у розмірі 1 334 грн. 02 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 432 грн. 21 коп.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від нього не надходили. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою його проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як встановлено судом, 10 вересня 2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 182/3241/19 про стягнення з ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 7 500 грн. 00 коп., судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрат на правову допомоги у розмірі 6 531 грн. 40 коп., а всього - 14 799 грн. 80 коп. На виконання вищевказаного рішення, судом видано виконавчий лист №182/3241/19 від 14.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків на суму 14 799 грн. 80 коп., внаслідок чого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем 23.10.2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63399857 за виконавчим листом № 182/3241/19 від 14.11.2019 року.
При цьому, представник позивача, як на підставу звернення до суду з даним позовом, посилається на ст.ст.509, 625 ЦК України, що фактично є правом на звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з невиконанням боржника покладеного на нього зобов`язання.
Тобто, як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано й стороною відповідача, відповідач з часу ухвалення рішення про примусове стягнення заборгованості, заборгованість не сплачує, а тому сторона позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства, наділена правом на звернення до суду з даним позовом, шляхом стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань. Так, у відповідності до складеного розрахунку, який відповідачем не оспорений, загальна сума, яку представник позивача просить стягнути з відповідача, становить 8 766 грн. 23 коп. та складається з: 7 432 грн. 21 коп. інфляційне збільшення та 1 334 грн. 02 коп. 3 % річних.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Споживче кредитування».
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, за змістом ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно норми ч.1 ст.1050 ЦК України, в контексті положення ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму кредиту, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 ЦК України.
В свою чергу, нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього, в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України), виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат та 3 % річних, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
Таким чином, у відповідності до поданих доказів, відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань, а тому, у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Згідно ст.16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 8 766 грн. 23 коп., яка складається з наступного: 7 432 грн. 21 коп. інфляційне збільшення та 1 334 грн. 02 коп. 3 % річних, тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
Що стосується заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору, то суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд звертає увагу на Постанову Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 917 грн. 50 коп., позивачем до позовної заяви додано копію Договору про надання правової допомоги, додаткову угоду № 1 від 23 грудня 2019 року, копію акту з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги копію платіжного доручення на суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 11 917 грн. 50 коп.
Таким чином, витрати на правову допомогу є доведеними та підтвердженими, а тому суддя проходить до висновку про стягнення вищевказаної суми на користь позивача.
Також, на підтвердження понесених судових витрат по сплаті судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до матеріалів справи докази, на підтвердження понесених позивачем судових витрат, є належними, підтверджують загальну суму таких витрат та їх сплату, а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. та на професійну правничу допомогу у розмірі 11 917 грн. 50 коп.
Керуючись ст.ст.6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 89, 131, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354-355 ЦПК України, на підставі ст.ст.11, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 610-612, 625, 626, 629, 639, 1049, 1050, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, суд -
Позовні вимоги адвоката Войтюка Олександра Вячеславовича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми - задовольнити.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 8 766 грн. 23 коп., яка складається з: 7 432 грн. 21 коп. інфляційне збільшення та 1 334 грн. 02 коп. 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 11 917 грн. 50 коп., а всього 12 991 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна грн.) 10 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал