П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ужгородської міської ради на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року у складі судді Лемак О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач разом зі своєю сім`єю проживає у житловій квартирі АДРЕСА_1 . Відповідна квартира перебувала у користуванні у її покійної баби ОСОБА_3 , 1955 року народження, на підставі договору найму приміщення у будинках місцевих Рад, що укладений на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.03.1998 р.

Зазначала, що разом з її бабусею у даній квартирі проживав та був зареєстрований її батько ОСОБА_4 , 1970 року народження. Вказувала, що у даній квартирі також все своє життя прожила і вона, проте батько не зареєстрував її місця проживання у встановленому законом порядку.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 .

Стверджувала, що ОСОБА_3 за час свого життя подала заяву про приватизацію житлової квартири АДРЕСА_1 , проте не встигла завершити процедуру з тих підстав, що останній час вона постійно хворіла і практично не виходила зі своєї квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилася дитина ОСОБА_2 . На даний час вона та її малолітня дитина проживають разом у даній квартирі.

З метою реалізації своїх житлових прав позивач зверталася до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою про укладення від свого імені, як квартиронаймача договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 361 від 05.07.2023 «Про укладення договорів найму житлового приміщення): відмовлено позивачу в укладенні договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 після смерті баби - наймача ОСОБА_3 , відповідно до ст. 103, 106 Житлового кодексу України та у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_1 у даній квартирі.

Вказувала, що на сьогоднішній день, позивач та її донька проживають у вище вказаній квартирі, але не можуть зареєструвати своє місце проживання та оформити на себе особовий рахунок для сплати житлово-комунальних послуг, в тому числі за попередні періоди.

Вважала таку відмову відповідача в укладенні договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 після смерті баби - наймача ОСОБА_3 незаконною.

Враховуючи вищенаведене, позивача просила суд визнати за нею ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .; зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради, укласти з ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , договір найму жилого приміщення а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Ужгородської міської ради, укласти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , договір найму жилого приміщення а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2024 року заяву виконавчого комітету Ужгородської міської ради про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2024 по справі №308/12112/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Ужгородської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем, окрім актів про встановлення факту проживання громадян, виданих ОСББ «Можайськго 32», не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що вона вселилась до спірної квартири у передбачений законодавством спосіб, не надано доказів її проживання у ній, не надано доказів спільного проживання/ведення спільного господарства з померлим наймачем квартири. Зазначає, що позивач має на праві власності інше житло в якому вона зареєстрована, а тому у неї не виникає самостійного права користування іншим житловим приміщенням. Окрім того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано факт чинності рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 361 від 05.07.2023 «Про укладення договорів найму житлового приміщення», яким відмовлено позивачу в укладенні договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 після смерті баби наймача ОСОБА_3 . Вказує, що підставою для звернення позивача до суду стала відмова виконавчого комітету Ужгородської міської ради в укладенні договору найму, яку остання вважала незаконною, однак позивачем не заявлено позовної вимоги про скасування вказаного рішення, що свідчить, на думку апелянта, що нею обрано не вірний спосіб захисту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5-7ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала у користуванні бабусі позивачки ОСОБА_3 , на підставі договору найму жилого приміщення у будинках місцевих Рад, що укладений на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.03.1998 року. Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 33,40 м2.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 05.01.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер батько позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 23.05.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до Акту встановлення факту проживання громадян №11/фп від 08.06.2023, виданого головою правління ОСББ «Можайського 32», за адресою АДРЕСА_1 до дня своєї смерті проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження дитини Серія НОМЕР_3 , у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_2 , 12

Відповідно до Акту про встановлення факту проживання громадян, виданого головою правління ОСББ «Можайського 32» №10/ФП від 08.06.2023. позивачка проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 ,

Позивачка звернулася до виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою про укладення договору найму житлового приміщення щодо кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 361 від 05.07.2023 року «Про укладення договорів найму житлового приміщення), відмовлено позивачці ОСОБА_1 в укладенні договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 після смерті баби - наймача ОСОБА_3 , відповідно до ст. 103, 106 Житлового кодексу України та у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_1 у даній квартирі.

Згідно із ч.1 ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. (ст.103 ЖК України).Згідно із ч.1, ч.2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли на практиці застосування судами Житлового кодексу України роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи

дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була

письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони

в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним

місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне

господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався

угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають

з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому,

як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від

1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування

Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи

відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для

визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там

проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника)

приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Матеріалами справи доведено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала у користуванні бабусі позивачки ОСОБА_3 згідно договору найму жилого приміщення у будинках місцевих Рад, що укладений на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.03.1998 року.

У даній квартирі до моменту своєї смерті були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та її син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позивач ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 13,81 ЦПК України не подала жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що вона в установленому законом порядку, за згодою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вселилася у вказане житлове приміщення та проживала з ними, що це житлове приміщення було постійним її місцем проживання, а також що вона вела з ними спільне господарство та побут, мала спільний бюджет.

Акт про встановлення факту проживання громадян, виданого головою правління ОСББ «Можайського 32» №10/ФП від 08.06.2023. про те, що позивачка проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , який доданий позивачем до позовної заяви у підтвердження заявлених вимог, не є належним та допустимим доказом, який доводить вказані обставини, а лише свідчить, що станом на момент обстеження (08.06.2023р.) позивач проживала у вказаній квартирі. А з Акту встановлення факту проживання громадян №11/фп від 08.06.2023, виданого головою правління ОСББ «Можайського 32», вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 до дня своєї смерті проживали лише ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 18.12.2021 року позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), за відомостями виконавчого комітету Ужгородської міської ради, з 08.11.2000 року зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 10.12.2024 позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 08.10.2013 року належить 1/8 частка у житловому будинку АДРЕСА_3 .

Таким чином у позивача наявне право користування іншим житловим приміщенням, у якому вона проживає та зареєстрована.

Окрім того, рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 361 від 05.07.2023 року «Про укладення договорів найму житлового приміщення), відмовлено позивачці ОСОБА_1 в укладенні договору найму житлової квартири АДРЕСА_1 після смерті баби - наймача ОСОБА_3 . Дане рішення є чинним і не оскарженим.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, а також процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у заявленому позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укладення договору найму житлового приміщення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: