УХВАЛА

про повернення позовної заяви

23 грудня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О. Б., вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

представниця позивача Чехун Ю. В. через систему «Електронний суд» звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 07.03.2025 року № 07.03.2025-100000681 у розмірі 35 280,21 грн. та понесені судові витрати.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно із п. 1 ч. 1, 3 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Суд враховує й те, що представник, який має повноваження на ведення справи у суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Як вбачається із позовної заяви така подана до суду та підписана представником позивача Горною В. І. До матеріалів справи представницею долучено копію довіреності від 27.05.2025 року № 2705/25-13, копію наказу про прийняття на роботу від 10.02.2025 року № 112/К на посаду молодшого юрисконсульта, копію наказу про вступ ОСОБА_2 до посади директора від 20.11.2012 року № 620-К та посадову інструкцію молодшого юрисконсульта від 01.02.2025 року.

Однак, підтверджуючих документів, що вказана довіреність видана за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами, суду не надано, оскільки долучена до матеріалів справи виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.10.2023 року.

Відсутність зазначених відомостей має істотне значення, оскільки закон вимагає підтвердження актуального статусу посадової особи на момент вчинення нею юридично значимих дій. Надання лише копії довіреності без підтвердження її чинності на дату звернення до суду не може вважатися належним доказом наявності у особи відповідних повноважень. З урахуванням можливості зміни керівних органів товариства протягом тривалого часу суд позбавлений можливості встановити факт перебування конкретної особи на посаді керівника без подання офіційних документів, зокрема рішень уповноважених органів або відомостей з ЄДР.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів які б стверджували, що директор товариства має повноваження самостійно видавати довіреності від імені товариства, без погодження його з іншими особами або ж загальними зборами учасників, оскільки в матеріалах справи відсутній статут ТОВ «Споживчий Центр», який є основним установчим документом юридичної особи та визначає правовий статус, структуру органів управління, а також обсяг їхніх повноважень. Саме у статуті закріплюються положення щодо компетенції директора товариства, зокрема право на самостійне укладення договорів, видачу довіреностей та вчинення інших юридично значимих дій від імені товариства. Відсутність цього документа у матеріалах справи унеможливлює достовірне встановлення того, чи мав директор відповідні повноваження діяти від імені юридичної особи без спеціальних рішень загальних зборів учасників або іншого уповноваженого органу. Таким чином, за відсутності належного підтвердження обсягу повноважень директора, неможливо вважати доведеним, що видана довіреність № 2705/25-13 відповідає вимогам закону та установчим документам товариства.

Відтак, у суду об`єктивно відсутні підстави вважати, що позов подано належною особою, яка діє в межах своїх представницьких повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань це документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що з врахуванням того, що представниця позивача звернулась до суду через систему «Електронний суд», належним підтвердженням, що повноваження від імені юридичної особи видані за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами, зокрема, може бути витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований в системі «Електронний суд», станом на день звернення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

При цьому суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992, заява № 12964/87). Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. 43, 175, 185, 260 ЦПК України суддя,

п о с т а н о в и л а:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Постигач О. Б.