Справа № 466/740/24 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1627/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представників відповідачки: адвоката Ганич І.М., адвоката Стабрин В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 466/740/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Шегинського Романа Андрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року по справі № 466/740/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 4 000000,00 грн.

Ухвалено скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року у справі № 466/740/24, якою накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у приватній власності ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 297,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-060; земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:1023 площею 0,099га, реєстраційний номер нерухомого майна 36; земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0744 площею 0,08925га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36 та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації ( в тому числі МЮУ та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень зміни до таких записів щодо наступних об`єктів нерухомого майна, що перебувають у приватній власності ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 297,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-060; земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:1023 площею 0,099 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-36; земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0744 площею 0,0025 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36.

Ухвалу суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шегинський Роман Андрійович.

В апеляційній скарзі зазначає, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває справа № 466/737/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 вересня 2021 року ОСОБА_1 передала у позику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3 800 000,00 грн., що підтверджується розпискою підписаною позичальником. Відповідачка зобов`язалася повернути позивачці таку ж суму грошових коштів в розмірі 3 800 000,00 грн. до 30 березня 2022 року, про що прописано у розписці.

Станом на травень 2025 року кошти отримані ОСОБА_3 не повернуті.

Позивачем встановлено, що ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0744 загальною площею 0,0925 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36 та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Власником нерухомого майна вказаних об`єктів є ОСОБА_2 -чоловік відповідачки.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ч.3ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що існує ризик того, що відповідачка разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 відчужить належні їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок і земельну ділянку.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у справі № 466/740/24 скасувати.

Ухвалити рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року у справі № 466/740/24 залишити без змін.

Вирішити питання судових витрат.

17.07.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач ОСОБА_2 зазначає, що вимоги позивачки ОСОБА_1 , наведені нею у апеляційній скарзі, ним не визнаються.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2024 року, позов ОСОБА_1 до нього задоволено. Стягнуто з нього, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 4 000 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 15140,00 грн.

Так як він, ОСОБА_2 02.04.2025 року добровільно виконав рішення суду, що підтверджується розпискою позивачки ОСОБА_1 , тому за його заявою 29.04.2025 року Шевченківський районний суд м.Львова правомірно скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року.

Вважає, що підстави зазначені у апеляційній скарзі є необґрунтованими, побудовані на припущеннях.

Зазначає, що будь яких договорів позики з позивачкою ОСОБА_1 ні він, ні його дружина ОСОБА_3 не укладали, ніколи позивачки не бачили, не зустрічалися з нею, передачі грошових коштів не було, а спір стосується ведення господарської діяльності між ТзОВ «Міра Міт» та ФОП ОСОБА_3 під час пандемії короновірусу в 2020-2021 роках, тобто спір стосується господарських відносин між суб`єктами підприємницької діяльності, а тому, вважає, що справа між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинна вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Зазначає, що немає ніякого відношення до справи між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, оскільки у справі № 466/737/24 Шевченківським районним судом м.Львова 13 лютого 2024 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке зареєстровано на праві власності за відповідачкою ОСОБА_3 .

Вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 побудована на завідомо надуманих підставах, вимоги якої є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях та бажаннях позивачки ОСОБА_1 .

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачки за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників відповідача ОСОБА_2 -адвокатів Ганич І.М. та Стабрин В.В., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебувала на розгляді цивільна справа № 466/740/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 4 000 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2024 року у зазначеній справі № 466/740/24 забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у приватній власності ОСОБА_2 , а саме: на житловий будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нехумого майна 060;

на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:1023 загальною площею 0,099 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36;

на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0744 загальною площею 0,0925 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24 травня 2024 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 29.09.2021 року у розмірі 4 000 000,00 грн. та судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 15 140,00 грн.

Зазначене рішення виконане відповідачем у повному розмірі, що підтверджується розпискою від 02 квітня 2025 року.

Так як рішення суду набрало законної сили і повністю виконане відповідачем, суд першої інстанції ухвалою від 29 квітня 2025 року задоволив заяву відповідача та скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07 лютого2024 року.

Відповідно до ч.2ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позву так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Згідно роз`ясень наведених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За положенням ч.1ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи повне виконання рішення суду відповідачем ОСОБА_2 та поверненням позивачці ОСОБА_1 боргу в розмірі 4 000 000,00 грн, суд першої інстанції прийняв ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Апелянт ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу, зазначає, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває на розгляді цивільна справа № 466/737/24 за позовною заявою її, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 3 800 000,00 грн.

Станом на травень 2025 року, кошти, отримані відповідачкою ОСОБА_3 їй не повернені. ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0744 площею 0,0925 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36 та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Власником зазначених вище об`єктів є ОСОБА_2 , який перебуває у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3 , відповідно, вважає, назване вище майно є їх спільною сумісною власністю.

Посилається на статтю 60 СК України та ч.3ст.61 СК України.

З доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не погоджується.

Встановлено, що у справі № 466/740/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 судом першої інстанції 24 травня 2024 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили та повністю виконано відповідачем ОСОБА_4 02 квітня 2025 року. Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07.02.2024 року знято судом 29 квітня 2025 року у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Власником майна, яке було забезпечене судом до повного виконання рішення суду, був відповідач ОСОБА_2 ..

У справі №466/737/24 відповідачем є ОСОБА_3 та ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13 лютого 2024 року у зазначеній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики розглянута та задоволена заява представника позивачки ОСОБА_1 та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у приватній власності відповідачки ОСОБА_3 .

Доказів про те, що майно, власником якого є ОСОБА_2 та з якого судом знято заходи забезпечення позову, є спільною сумісною власністю відповідача ОСОБА_2 у справі № 466/740/24 та відповідачки ОСОБА_3 у справі № 466/737/24 суду не надано.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1; 375; 383; 384; 389 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра