Справа № 529/772/25
Провадження № 2/529/472/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Чуб К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Державна служба України з питань праці, про зобов`язання прийняти на роботу,

встановив:

21.08.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Укрпродснекгруп" в якому просить зобов`язати відповідача прийняти його на роботу з 21.08.2025.

Позов обґрунтовано тим, що позивач згідно оголошення відповідача ТОВ "Укрпродснекгруп" на сайті work.ua звернувся до товариства з особистою заявою про прийняття на роботу на посаду інженера з охорони праці, у якій зокрема повідомив, що він є особою з інвалідністю з дитинства. Проте, відповідач відмовив йому у працевлаштуванні. Позивач вважає відмову відповідача у працевлаштуванні незаконною, тому звернувся до суду про зобов`язання прийняти його на роботу з дня звернення до суду.

05.09.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача ТОВ "Укрпродснекгруп" надійшов відзив на позов, який обґрунтовано тим, що відповідач не розміщував у мережі інтернет, зокрема і на сайті work.ua, оголошень щодо пошуку кандидатів на посаду інженера з охорони праці. Крім того, позивачем не подано доказів надсилання заяви про працевлаштування з використанням електронного підпису, доказів отримання заяви підприємством. До того ж, відсутні докази подання разом із заявою про працевлаштування документів, передбачених ч. 2 ст. 24 КЗпП України. Представник позивача зазначає, що підприємство дотримується вимог законодавства щодо квот по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, на підприємстві працює дві особи з інвалідністю, що відповідає нормативу у 4% середньооблікової чисельності штатних працівників, що підтверджується довідкою №180 від 16.09.2025.

Позивач в свою чергу надав суду відповідь на відзив в якому вказав, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян» при надсиланні електронного звернення застосування кваліфікованого електронного підпису не вимагається, до того ж позивач працював у ТОВ "Укрпродснекгруп", тому у відповідача є всі необхідні документи для прийняття його на роботу. Крім того, Міжрегінальним управлінням проводилась перевірка відповідача, за результатами якої винесено обов`язковий припис про необхідність усунення ТОВ «Укрпродснекгруп» виявлених перевіркою порушень. Позивач володіє необхідною кваліфікацією у галузі охорони праці та має 20 річний досвід роботи інженером з охорони праці, тому лише він зможе допомогти відповідачу усунути недоліки, визначені приписом, а відтак останній має прийняти позивача на роботу.

Представник відповідача подав заперечення на відзив та вказав, що посилання позивача на ЗУ «Про звернення громадян» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки вимоги до заяви про прийняття на роботу та до громадянина при укладенні трудового договору регулюються Кодексом законів про працю. Також вказав, що позивач не з`явився до відповідача з документами для укладення трудового договору, а саме він повинен забезпечити підтвердження ідентифікації особи, яка звертається із заявою про прийняття на роботу.

Представник третьої сторони Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі Міжрегіональне управління) подав письмові пояснення відповідно до яких до Міжрегіонального управління надходила скарга позивача ОСОБА_1 за №3-995/ПНС25 від 11.08.2025, в якій останній просив провести позапланову перевірку ТОВ "Укрпродснекгруп", стверджуючи, що у відповідача наявні порушення вимог охорони праці, які загрожують життю та здоров`ю позивача, та інших людей. За результатами розгляду вказаної скарги Міжрегіональним управлінням у період з 02.09.2025 по 15.09.2025 проведена перевірка ТОВ «Укрпродснекгруп» щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці та промислової безпеки в межах питань, які стали підставою для здійснення цього заходу державного нагляду на підставі Наказу №614/ПНС-ЗК від 22.08.2025. Від ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління не надходило звернень щодо порушення його прав у зв`язку з відмовою у працевлаштуванні.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначені основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 2-1 КЗпП України передбачено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Стаття 21 КЗпП України передбачає, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, має право вільного вибору серед кандидатів на зайняття робочого місця (посади). Забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, тобто відмова без будь-яких мотивів або з підстав, що не стосуються кваліфікації чи професійних якостей працівника, або з інших підстав, не передбачених законом. На вимогу особи, якій відмовлено в прийнятті на роботу, власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, зобов`язані письмово повідомити про причину такої відмови, яка має відповідати частині першій цієї статті. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватися законодавством.

Згідно ч. 3 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи або в інших установлених законом випадках стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Згідно ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору про дистанційну роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав суду копію заяви від 01.08.2025, адресовану директору ТОВ «Укрпродснекгруп», про прийняття на роботу інженером з охорони праці з дистанційним режимом роботи, якою зокрема повідомив, що є особою з інвалідністю з дитинства, копію пенсійного посвідчення про встановлення пенсії по інвалідності (2 група. Інвалідність з дитинства), копію листа ТОВ «Укрпродснекруп» від 01.09.2025 № 171 відповідно до якого відповідач повідомив ОСОБА_1 , що підприємство не потребує послуг позивача.

Водночас належних та допустимих доказів особистого звернення позивача до відповідача із письмовою заявою про прийняття на роботу не подано. З пояснень позивача вбачається, що заява від 01.08.2025 подана ОСОБА_1 шляхом надсилання електронного звернення.

Посилання позивача на ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян» (далі Закон), якою передбачено, що застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається суд відхиляє, оскільки зазначений Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, трудовим законодавством (стаття 12 Закону).

Також суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що ТОВ "Укрпродснекгруп" розміщувало оголошення про пошук кандидата на заміщення вакантної посади інженера з охорони праці, а також доказів подання ним документів, необхідних для укладення трудового договору.

Дослідженими у справі доказами не встановлено наявності у відповідача обов`язку укласти трудовий договір із позивачем ОСОБА_1 . Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 не пов`язана.

Подані позивачем в якості доказів відомості про доходи позивача та відповідача суд до уваги не бере, оскільки вказані докази не стосуються предмета доказування у цій справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази як кожен окремо, так і у їх сукупноті, суд приходить до висновку, про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Державна служба України з питань праці, про зобов`язання прийняти на роботу.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп", місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, с. Чернечий Яр, вул. Братів Марченків, 40-А-2, ;

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги, щодо предмету спору:

Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Матвійчука Юліана, 119, ;

Державна служба України з питань праці, місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 14, .

Головуючий К.В. Чуб