Справа № 144/865/25
Провадження № 2/144/384/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" грудня 2025 р. с-ще Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Магдяк Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Дудник С.Р.,
прокурора Поліщук А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі позивача Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, -
в с т а н о в и в :
04.06.2023 керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області Євген Комаровський звернувся до суду з указаним позовом в інтересах Теплицької селищної ради, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_2 з метою отримання в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована на території Кивачівської сільської ради Теплицького району (тепер Краснопільської сільської ради Гайсинського району) Вінницької області.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-5220/15-17-СГ від 24.04.2017 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
В подальшому, на підставі клопотання ОСОБА_2 наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9715/15-20-СГ від 29.04.2020, йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Теплицької селищної ради № 825 від 18.02.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населеного пункту с. Сокиряни із земель комунальної власності Теплицької селищної ради» затверджено відповідний проект та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Теплицької селищної ради.

Водночас, при поданні клопотань про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність, що розташовані на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, ОСОБА_2 повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористався.

Таким чином, ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства повторно безкоштовно отримано у власність (у порядку приватизації) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Окрім того, згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237 ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 за договором дарування № 468 від 12.08.2022, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районого нотаріального округу Новаківським Б.В.

Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на травень 2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0237 належить ОСОБА_1 . Відомості про передачу у користування (оренду, сервітут, емфітевзис) відсутні.

ОСОБА_2 набуто 23.08.2017 право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:000:0484 на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, однак він не мав права повторно набувати на зазначених вище підставах у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, а тому прокурор звернувся до суду за захистом порушених прав позивача.

Ухвалою судді від 25.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09.07.2025 від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли пояснення щодо позову, у яких зазначено, що заперечують проти вимоги прокуратури щодо визнання незаконним наказу Головного управління № 2-9715/15-20-СГ від 29.04.2020, з підстав зазначених у поясненнях, однак зазначають, що дійсно до прийняття оскаржуваного рішення Теплицької селищної ради № 825 від 18.02.2022, вже було зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства: за гр. ОСОБА_2 на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області площею 2,0000 га з кадастровим номером: :03:000:0484, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, в даному випадку має місце факт подвійного набуття гр. ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що у свою чергу є порушенням ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України. Просять позов керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки - задовольнити.

Ухвалою суду від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник Теплицької селищної ради у судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив розглядати справу за відсутності представника селищної ради, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судові засідання не з`явився, у поясненнях, поданих до суду, просили розгляд справи здійснювати без участі їх представника, позов задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23).

Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що відповідає положенню п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/18 (61-185-св23). Окрім того, відповідач повідомлена належним чином про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, що відповідає ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частин 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим гарантоване Конституцією України право власності на землю має набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Позов правомірно пред`явлено прокурором в інтересах держави, відповідно до положень статтей 131-1 Конституції України, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Законність представництва прокурором інтересів держави обґрунтована в позові та підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Незаконне виділення, надання в користування, передача у власність, відчуження земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у даному спорі є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Гайсинською окружною прокуратурою до Теплицької селищної ради направлено лист за № 51/2-1227вих-24 від 08.10.2024, в якому повідомлено про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також про необхідність надання до прокуратури інформації щодо вжиття заходів по витребуванню спірної земельної ділянки в комунальну власність.

Відповідно до листа Теплицької селищної ради за № 2105 від 14.10.2024, встановлено що селищна рада не вживала заходи щодо повернення спірної земельної ділянки в комунальну власність, оскільки дізналась про факт порушення з листа окружної прокуратури.

Крім того, окружною прокуратурою повторно скеровано лист щодо встановлення намірів Теплицької селищної ради щодо звернення до суду із позовною заявою про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 (лист № 51/2-323вих-25 від 28.03.2025).

Виходячи із відповіді Теплицької селищної ради, встановлено, що остання не вживатиме заходів щодо витребування земельної ділянки у зв`язку з обмеженим кошторисом. При цьому, проти представництва інтересів Гайсинською окружною прокуратурою не заперечує.

Оскільки Теплицькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області не вжито заходів із забезпечення судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади, що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу, наявні підстави для подання Гайсинською окружною прокуратурою даної позовної заяви в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Гайсинською окружною прокуратурою попередньо, до звернення до суду, відповідним листом повідомлено Теплицьку селищну раду про представництво прокуратурою інтересів останньої в суді.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з метою отримання в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована на території Кивачівської сільської ради Теплицького району (тепер Краснопільської сільської ради Гайсинського району) Вінницької області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-5220/15-17-СГ від 24.04.2017 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-10366/15-17-СГ від 19.08.2017 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :03:000:0484 площею 2 га, що розташована на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, право власності на яку 23.08.2017 зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, на підставі клопотання ОСОБА_2 наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-9715/15-20-СГ від 29.04.2020, йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Теплицької селищної ради № 825 від 18.02.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населеного пункту с. Сокиряни із земель комунальної власності Теплицької селищної ради» затверджено відповідний проект та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Теплицької селищної ради.

Водночас, при поданні клопотань про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність, що розташовані на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області, ОСОБА_2 повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення не скористався.

Таким чином, ОСОБА_2 всупереч вимогам земельного законодавства повторно безкоштовно отримано у власність (у порядку приватизації) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Окрім того, згідно інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237 ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 за договором дарування № 468 від 12.08.2022, посвідченого приватним нотаріусом Гайсинського районого нотаріального округу Новаківським Б.В.

Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на травень 2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0237 належить ОСОБА_1 . Відомості про передачу у користування (оренду, сервітут, емфітевзис) відсутні.

ОСОБА_2 набуто 23.08.2017 право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:000:0484 на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, однак він не мав права повторно набувати на зазначених вище підставах у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Як встановлено судом, рішення Теплицької селищної ради № 825 від 18.02.2022, відповідно до якого ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:000:0237 площею 2 га, є незаконним, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля є об`єктом права власності Українського народу.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України.

Відповідно до частини 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у можливості безоплатного набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Визначений ст. 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 ЗК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, ОСОБА_2 23.08.2017 набуто право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Так, згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №525/1225/15-ц, в якому викладено правову позицію, згідно якої, з урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Такі ж висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 917/1134/19, від 08.09.2021 у справах № 728/2558/19, № 728/1983/19, від 14.11.2024 у справі №733/15/23.

Зазначені висновки щодо можливості безоплатного отримання земельної ділянки державної або комунальної власності саме для ведення фермерського господарства тільки один раз, застосовуються і до правовідносин у справі, яка розглядається.

Враховуючи зазначене вище, ОСОБА_2 право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, а тому не мав правових підстав для отримання у власність земельної ділянки з цим же цільовим призначенням вдруге.

Враховуючи, що ОСОБА_2 23.08.2017 набуто право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:000:0484 на території Кивачівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, він не мав права повторно набувати на зазначених вище підставах у межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сокирянської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Враховуючи зазначені вище обставини, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, приймаючи наказ про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, та Теплицька селищна рада, приймаючи рішення про затвердження проекту та передачу земельної ділянки у власність, будучи введеним в оману ОСОБА_2 , яким не повідомлено про те, що він використав своє право на безоплатне набуття ним земельної ділянки вказаного цільового призначення, належним чином не перевірили факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що в свою чергу призвело до безпідставного вибуття землі із комунальної власності.

З урахуванням вимог ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі 525/1225/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 706/1685/16-ц, від 27.10.2020 у справі № 381/375/19, від 28.06.2023 у справі № 302/422/21 та від 08.02.2023 у справі № 666/3519/14-ц.

Спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - територіальної громади.

Викладені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 09.08.2022, тобто на час отримання у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:000:0237, вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, отримавши 23.08.2017 у приватну власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:000:0484.

Відтак, ОСОБА_2 не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом влади незаконних рішень.

Отже, спірна земельна ділянка вибула із державної власності всупереч положенням ст. ст. 116, 118 ЗК України, внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію двох земельних ділянок одного цільового призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи викладене вище, наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.04.2020 №2-9715/15-20-СГ, яким було надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою, та рішення Теплицької селищної ради №825 від 18.02.2022, згідно якого ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237, суперечать ст. ст. 116, 118 ЗК України і порушують інтереси держави, зокрема, право інших громадян на безоплатне отримання земельних ділянок даної категорії, а тому рішення селищної ради є незаконним.

ОСОБА_2 , будучи особою, яка не вправі розпоряджатись вказаною ділянкою, з огляду на вищевикладені обставини, незаконно відчужив її - подарував ОСОБА_3 , а тому дана земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_3 на користь територіальної громади з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Так, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з його волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма ст. 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 ЦК України.

У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Частиною першою ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2023 у справі № 161/2552/21 зазначено, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України (примітка - в редакції станом на дату пред 'явлення позову - часинами першою, четвертою).

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (сплатно чи безоплатно).

В даному випадку воля власника земель, може виражатись лише в таких діях органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядуваня, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - територіальної громади.

Набуття у власність спірної земельної ділянки здійснено поза волею територіальної громади як власника землі, оскільки видача Теплицькою селищною радою спірного рішення не відповідає вимогам законодавства та інтересам держави.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15, від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15.

Окрім наведеного слід зазначити, що, оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України (в редакції станом на дату пред`явлення позову ч. 4 ст. 388 ЦК України). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Першої судової колегії Касаційного цивільного суду від 04.04.2024 у справі 606/711/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 зроблено висновок, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на. уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. ст. 19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12.02.2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Враховуючи викладене, земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0237 площею 2 га має бути витребувана у ОСОБА_1 на користь Теплицької територіальної громади в особі Теплицької селищної ради.

Щодо наявності у відповідача статусу добросовісного набувача та застосування вимог ст. 390 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому добросовісність (пункт 6 статті З ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 449/1154/14).

Із вказаного слідує, що добросовісним набувачем є особа, яка за відплатним договором придбала в особи, яка не мала права відчужувати майно, про що набувач не знав і не міг знати. За відсутності однієї з цих ознак набувач не може вважатися добросовісним.

Відтак ОСОБА_1 як набувач земельної ділянки, що незаконно вибула із власності територіальної громади у зв`язку із повторним використанням ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, не може вважатись добросовісним набувачем у розумінні ч. 1 ст. 388 ЦК України. Однією з передумов такого твердження є обставина, що земельна ділянка з :01:000:0237 була передана ОСОБА_1 за безвідплатним правочином - договором дарування, тобто жодних витрат відповідач не понесла.

В постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19 зазначається, що застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення повернення ділянки по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення повернення майна, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини, контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб).

На момент набуття права власності на спірну ділянку, перебуваючи із ОСОБА_2 у сімейних зв`язках (є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу № 20 від 28.04.2017, внесеним до Державного реєстру актів цивільного стану за № 54) ОСОБА_1 могла знати про походження земельної ділянки, процес її набуття, а також про те, що ОСОБА_2 раніше вже отримувалась безоплатно земельна ділянка сільськогосподарського призначення. З огляду на викладене, виникають сумніви щодо добросовісності ОСОБА_1 , яка не проявила належної обачності та прийняла (набула) за договором дарування спірну земельну ділянку.

Подібна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 139/997/21 від 05.04.2023.

Зважаючи на зазначені обставини, підстави для виконання вимог ч. 5 ст. 390 ЦК України відсутні.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з пунктом 21 Перехідних положень ЗК України (який є чинним з 01.01.2019), землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Тобто, вказаним законом оновлено та конкретизовано порядок використання земель зазначеної категорії та, відповідно, єдиною підставою для виділення таких земельних ділянок в натурі (на місцевості) після 01.01.2019 є рішення територіальної громади (в особі відповідної сільської, селищної, міської ради).

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 530/467/19, від 06.06.2023 у справі № 371/153/22.

Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом - 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. До державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Тобто на даний час, відповідно до вищевказаного закону, спірна земельна ділянка мала б перейти у комунальну власність територіальної громади. Таким чином судом встановлено порушення інтересів держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Таким чином, судом встановлено порушення інтересів держави в особі Теплицької селищної ради, яке полягає в тому, що перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 у незаконний спосіб, спричинив порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, позбавивши його можливості ініціювати питання передачі цієї ділянки у власність територіальної громади, на території якої вона розташована.

Відтак, враховуючи вищевказані зміни до законодавства, спірна земельна ділянка повинна витребовуватись на користь Теплицької територіальної громади в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури підлягають понесені судові витрати у вигляді судового збору, що підтверджені документально.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 19, 41 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, ст. ст. 16, 256, 257, 267, 317, 319, 328, 387 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 56, 76 - 81, 82, 89, 141, 158, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0237 площею 2 (два) га, що розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Орган державної влади, який звернувся до суду в інтересах позивача: Гайсинська окружна прокуратура Вінницької області, адреса: вул. Волонтерів, 15 а, м. Гайсин Вінницької області, .

Позивач, в інтересах якого прокурором подано позов: Теплицька селищна рада, адреса: вул. Незалежності, 25, с-ще Теплик Гайсинського району Вінницької області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя