Номер провадження: 22-ц/813/4315/25
Справа № 523/3129/20
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Одеського геріатричного будинку-інтернату

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом Одеського геріатричного будинку-інтернат до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення,

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року, у вказаній вище справі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявниця посилалась на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення було задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з Одеського геріатричного будинку-інтернату, що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Паустовського, буд. 2, у примусовому порядку з наданням іншого місця проживання у Комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної допомоги», що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11.

На виконання вказаного рішення суду, 22 вересня 2023 року було видано виконавчий лист, який виконаний у примусовому порядку, і ОСОБА_1 було виселено з належним майном до КУ «Обласний центр соціально-психологічної допомоги» за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11, державним виконавцем ВДВС в Одеському районі Одеської області.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данилюк Андрій Борисович задоволено. Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову Одеського геріатричного будинку-інтернату до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення з наданням іншого місця проживання відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 задоволено. Допущено поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року у цивільній справі №523/3129/20 за позовом Одеського геріатричного будинку-інтернат до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення. В порядку повороту виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року вселено ОСОБА_1 до Одеського геріатричного будинку-інтернату, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 2.

У апеляційній скарзі Одеський геріатричний будинок-інтернат посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2025 року, вказуючи, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повороту виконання рішення у цій справі, оскільки питання про вселення має розглядатись у порядку окремого позовного провадження. Також скаржник зауважує про наявність у ОСОБА_1 протипоказань за станом здоров`я для направлення та проживання у Одеському геріатричному будинку-інтернаті.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового засідання до суду не подавав, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник Одеського геріатричного будинку-інтернат Сандуленко К.С., підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення за її доводами, заявниця ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги Одеського геріатричного будинку-інтернат, просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2025 року без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Одеського геріатричного будинку-інтернат Сандуленко К.С. та Сєдової Н.Ю. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про поворот виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактично виконане рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року було скасовано постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року, якою відмовлено у позові Одеського геріатричного будинку-інтернату до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення з наданням іншого місця проживання.

Колегія суддів, не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове виселення було задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з Одеського геріатричного будинку-інтернату, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у примусовому порядку з наданням іншого місця проживання у Комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної допомоги», що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11.

На виконання вказаного рішення, 22 вересня 2023 року було видано виконавчий лист.

28 вересня 2023 року на підставі вказаного виконавчого листа Доброславським ВДВС в Одеському районі Одеської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14 листопада 2023 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою виконання рішення, про що складено акти державного виконавця та постанову про опис та арешт майна, згідно яких в примусовому порядку ОСОБА_1 було виселено з належним майном до КУ «Обласний центр соціально-психологічної допомоги» за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11, про що свідчить лист Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 30 листопада 2023 року.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Данилюк Андрій Борисович задоволено.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову Одеського геріатричного будинку-інтернату до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення з наданням іншого місця проживання відмовлено.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про поворот виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2022 року та її примусове вселення до Одеського геріатричного будинку-інтернату, що розташований за адресою: м.Одеса, вул. Паустовського, 2.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. /…/ Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4)задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частини дев`ятої ст. 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (частина п`ята ст. 444 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року в справі № 1-25/2011 за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення п. 28 ч. 1 ст. 293 ЦПК у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, яке є обов`язковим для застосування на всій території України, роз`яснено, що особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Згідно зі ст. 380 ЦПК (ст. 444 ЦПК України в діючий редакції) питання про поворот виконання рішення вирішує також суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року в справі № 1-25/2011).

Поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на житло та на проживання в ньому, тому поворот виконання рішення про виселення шляхом вселення у раніше займане приміщення неможливий і включає в себе абсолютно протилежну виселенню вимогу - про вселення, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.

Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасоване судом вищого рівня повністю чи змінене із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Водночас, у п. 57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно з яким до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

У цій справі предметом позову було визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її примусове виселення з Одеського геріатричного будинку-інтернату, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у примусовому порядку з наданням іншого місця проживання у Комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної допомоги», що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11

Отже, судом вирішувалась немайнові вимоги, об`єктом яких є дії зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна, що виключає допущення повороту виконання рішення.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на житло та на проживання в ньому, тому поворот виконання рішення про виселення шляхом вселення у раніше займане приміщення неможливий і включає в себе абсолютно протилежну виселенню вимогу - про вселення, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.

Вказане вище, суд першої інстанції залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про можливість повороту виконання судового рішення про виселення.

Колегія суддів зауважує, що вимоги ОСОБА_1 про примусове вселення підлягають вирішенню в позовному провадженні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Одеського геріатричного будинку-інтернат слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду з вказаних вище підстав скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Одеського геріатричного будинку-інтернату задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2022 року у цивільній справі №523/3129/20 шляхом вселення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді М.В. Назарова

О.М. Таварткіладзе