ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/236/25 Номер провадження 22-ц/814/4284/25Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Костенко О.О., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими в її інтересах представником адвокатом Костенко Оленою Олексіївною,

на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2025 року та додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2025 року, постановлені суддею Ячало Д.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

07.02.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №25 від 11.02.2022.

В обґрунтування позову зазначає, що вказаний заповіт порушує її, позивачки, права як спадкоємиці п`ятої черги на усе спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її рідної тітки по лінії матері ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що указаний заповіт не відповідає вимогам статті 1247 ЦК України і має бути визнаний недійсним, тому що не був підписаний ОСОБА_4 та не відповідає її волі, підпис заповідача є підробленим. Для доведення зазначеної підстави визнання заповіту недійсним просила призначити у справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.09.2025 провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, закрито.

Скасовано заходи забезпечення позову в межах даного провадження: заборону приватному нотаріусу Миргородського районного нотаріального округу Сахаровій Людмилі Іванівні, адреса: вулиця Шевченка, 96, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область, свідоцтво №6848, видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала вмотивована тим, що позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним є тотожними позовним вимогам у справі №525/596/23, у якій рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин відмовлено. Порівняльний аналіз предмету спору у справі, що розглядається, та у справі №525/596/23 свідчить, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним, в обох справах є тотожним, як і склад сторін, а також підстава позову. Наявність рішення суду, що набрало законної сили, постановлене між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі та відповідно до частини дев`ятої статті 158 ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову.

Додатковим рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01.10.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 10 250,00 грн.

Додаткове рішення вмотивовано тим, що витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та 250,00 грн витрат на оплату поштових відправлень є доведеними, співмірними зі складністю справи і підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача, який ці витрати поніс.

Позивачка ОСОБА_1 не погодилася із вказаними судовими рішеннями та в її інтересах адвокат Костенко О.О. подала апеляційні скарги.

Посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить їх скасувати та справу повернути для продовження розгляду.

Зокрема, в апеляційній скарзі на ухвалу суду про закриття провадження у справі заперечує висновок суду першої інстанції щодо тотожності позовів, оскільки позов у цій справі заявлений з інших підстав. Зокрема, у справі №525/596/23 позов пред`явлено з підстав, що відповідачі, скориставшись хворобливим станом її тітки, змусили останню шляхом обману та психологічного тиску скласти на їх користь заповіт, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі. Тоді як у справі, що переглядається, позов пред`явлено з тих підстав, що заповіт не був підписаний власноруч заповідачем та не відповідає її волі. Оскільки заповіт підписаний не власноручно заповідачем, а іншою особою з метою привласнення майна та за відсутності підстав, передбачених частиною четвертою статті 207 ЦК, що унеможливлювали підписання заповіту заповідачем, тому він є недійсним.

Зазначає, що у справі №525/596/23 висновок суду, що у заповіті наявний підпис заповідача шляхом власноруч написаного прізвища, імені та по батькові зроблений із показань свідка ОСОБА_6 , а посмертна почеркознавча експертиза не проводилася у зв`язку з тим, що клопотання про призначення такої експертизи залишено без розгляду, як подане після закриття підготовчого провадження. У даній же справі позивач одночасно з позовом заявила про призначення такої експертизи, в призначенні якої відмовлено ухвалою від 23.06.2025, безпідставно посилаючись на встановлення обставин підпису у попередній справі.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення доводить, що стягнута сума витрат на правову допомогу є неспівмірною з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та кількість і тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат. Тому просить додаткове рішення скасувати та у стягненні заявлених витрат відмовити.

У відзиві, поданому адвокатом Коваленко О.В. в інтересах відповідача ОСОБА_2 , заперечує доводи апеляційної скарги на ухвалу про закриття провадження у справі, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим. Вважає, що повторне звернення в суд з позовом про визнання заповіту недійсним до тих самих сторін, про той самий предмет є нічим іншим, як спробою перегляду та зміни рішення суду, яке набрало законної сили. Також заперечує проти апеляційної скарги на додаткове рішення, оскільки визначена сума витрат є реальною, співмірною та обґрунтованою.

В суді апеляційної інстанції адвокат Костенко О.О. підтримала доводи апеляційних скарг, наполягаючи на їх задоволенні.

Адвокат Коваленко О.В. проти апеляційних скарг заперечила з підстав, викладених у відзиві та просила залишити їх без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідачка ОСОБА_3 направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні апеляційних скарг просила відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд встановив такі обставини.

Щодо апеляційної скарги на ухвалу про закриття провадження у справі.

Як убачається зі змісту позовної заяви, що є предметом розгляду у цій справі, позивач просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області , зареєстрованого в реєстрі за №25 від 11.02.2022, із тих підстав, що напис і підпис на заповіті не є підписом спадкодавця та є підробленим.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.08.2024, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.01.2025 (справа №525/596/23) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарова Людмила Іванівна, про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, відмовлено./а.с.144-150, 152-164 т.1/

Закриваючи провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції здійснив порівняльний аналіз предмету спору у справі, що розглядається, та у справі №525/596/23 і прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійним у обох справах є тотожними, як і склад сторін та підстава позову.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується. При цьому враховує таке.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зі змісту вказаних чинних судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №525/596/23 убачається, що предметом позову були, зокрема, вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 11.02.2022, посвідченого секретарем Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі під №25. При цьому позивачем вказано кілька правових підстав для визнання заповіту недійсним: заповіт вчинений під впливом тяжкої хвороби заповідача, обману та психологічного тиску зі сторони відповідачів; не підписаний заповідачем, волевиявлення заповідача не було вільним.

У справі, що є предметом даного апеляційного перегляду, позивачка заявила позов до тих же сторін: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , щодо того ж самого предмета визнання заповіту від 11.02.2022 недійсним; та з тієї ж самої підстави, яка вказувалася і в попередньому позові напис і підпис на заповіті не належить заповідачу та є підробленим.

За таких обставин апеляційний суд повністю погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди із судовим рішенням та маніпуляції на свою користь обставинами, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги у справі №525/596/23, як такі, що не встановлені та потребують з`ясування у даній справі шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки в іншій справі вона не проводилася.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, в яких позивачка заперечує тотожність підстав позову, посилаючись на те, що у справі №525/596/23 позов про визнання заповіту недійсним пред`явлено з підстав складення заповіту на користь відповідачів під впливом хворобливого стану, шляхом обману та психологічного тиску, а у справі, що переглядається, - позов пред`явлено з тих підстав, що заповіт не був підписаний власноруч заповідачем та не відповідає її волі. Такі доводи суперечать викладеним обставинам, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги у попередній справі та є спробою переглянути висновки суду, викладені у рішенні, яке набрало законної сили.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про відмінність підстав позовів у названих справах з посиланням на відсутність висновку почеркознавчої експертизи щодо належності заповідачу підпису в оскаржуваному заповіті, яка у справі №525/596/23 не проводилася, тоді як у даній справі позивач одночасно з позовом заявила про призначення такої експертизи, в призначенні якої, на її думку, безпідставно відмовлено ухвалою від 23.06.2025.

Відповідно до статті 13 ЦПК України сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, а тому залишене без задоволення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо належності підпису заповідачу у справі №№525/596/23, і подання такого клопотанням при новому зверненні в суд з тими ж вимогами не спростовує тотожність предмета та підстав позову.

Інші доводи апеляційної скарги в частині закриття провадження не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу на вказану ухвалу без задоволення.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення про стягнення удових витрат.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

При постановленні додаткового рішення суд першої інстанції наведені норми процесуального права та позицію Верховного Суду правильно застосував, врахувавши, як особливості предмета спору, так і складність справи, витрачений адвокатом час та обсяг наданих ним послуг (складання процесуальних документів), постановивши до стягнення правничі витрати у розмірі 10 000,00 грн.

Підстав вважати, що при визначенні розміру стягнення правничих витрат районний суд не врахував критерії реальності адвокатських витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки їх перелік змістовно викладено у мотивах оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржувані ухвалу та додаткове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.255, 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані в її інтересах представником адвокатом Костенко Оленою Олексіївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2025 року та додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак