Житомирський апеляційний суд
Справа №272/666/24 Головуючий у 1-й інст. Чуб І.А.
Категорія 18 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №272/666/24 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бебікар», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хауз і К», треті особи, без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки, обтяження, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , до якої приєдналося Товариство з обмеженою відповідальністю «Хауз і К» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чуб І.А. в м. Андрушівка Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати недійсним договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.12.2023 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бебікар» посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я за реєстровим №14028;

- визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028 від 13.02.2024 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я за реєстровим №1727;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку: 52776488, дата, час державної реєстрації: 01.12.2023 17:36:25, здійснену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер: 14028, виданий 01.12.2023, видавник: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я.); обтяження (номер запису про обтяження: 52776759, дата, час державної реєстрації: 01.12.2023 17:59:35; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер: 14028, виданий 01.12.2023, видавник: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я.).

В обґрунтування позову зазначала, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.10.2023 відкрито провадження у справі №906/1318/23 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення 395 775,09 грн безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки без оформлення права користування нею (без укладення договору оренди і державної реєстрації такого права) та несплату ним орендної плати у передбаченому законодавством розмірі, що призвело до недотримання місцевим бюджетом вищевказаної суми. 01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики в сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000 дол США.

Вказує, що 01.12.2023 ТОВ «Бебікар» уклало з ОСОБА_1 договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 виступає іпотекодержателем, а ТОВ «Бебікар» іпотекодавцем, який виступає майновим поручителем ОСОБА_2 . Згідно п. 1.1 вказаного договору, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 01.12.2023, укладеного між іпотекодержателем та ОСОБА_2 , за умовами якого іпотекодержатель надав ОСОБА_2 позику в сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000 дол США на умовах, викладених в договорі позики, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму грошей до 10 грудня 2023 року. Зазначає, що згідно п. 1.2 договору іпотеки - предметом іпотеки є нерухоме майно: 1.2.1. нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із наступних будівель: клуб літ «А» площею 147,3 кв.м.; адмінбудинок літ. «А-2» площею 450 кв.м.; побутовий корпус літ. «Б-2» площею 635,6 кв.м.; склад ПММ літ. «Г» площею 20,6 кв.м.; будівля мийки автомобілів літ. «Є» площею 20,6 кв.м.; будівля профілакторію літ «Ж» площею 420,6 кв.м.; будівля диспетчерської літ. «Л» площею 148,3 кв.м.; майстерня літ «М» площею 1111,8 кв.м.; будівля парокотельні літ. «М1» площею 118,8 кв.м.; будівля складу літ «З» площею 202 кв.м.; виробнича будівля літ «Н» площею 101 кв.м.; будівля складу літ. «О» площею 135 кв.м.; будівля КТП літ «П» площею 4 кв.м.; уборна літ. У, У1», резервуар для палива літ. «Р, Р1,Р2», навіс літ «М2», навіс №3, огорожа №1,2, колодязь №4. Нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:010:0012. Предмет іпотеки належить іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. 01 вересня 2011 року за №998, дублікат якого виданий 16 листопада 2011 року за №1320. Згідно п. 1.3 договору сторони оцінюють предмет іпотеки в суму 760 000 гривень. Вказаний договір 01 грудня 2023 року посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрований у реєстрі №14028.

В подальшому, 13.02.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідченим 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028. Зазначає, що за розділом 1 Загальні положення, у зв`язку з укладенням 13 лютого 2024 року між первісним іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) та новим іпотекодержателем (ТОВ «Хауз і К») договору про відступлення прав вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 грудня 2023 року, було відступлено право вимоги за договором позики новому іпотекодержателю. В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 01 грудня 2023 року було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028, укладений між ТОВ «Бебікар», яке виступило майновим поручителем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В подальшому, 14.02.2024 ТОВ «Хауз і К» направило до ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень, а саме: повернути суму боргу у розмірі 760 000 грн., протягом 30 днів з моменту отримання цієї письмової вимоги про усунення порушень. У випадку невиконання вказаної вимоги ТОВ «Хауз і К» висловило намір про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за собою права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішенням №2/2024 єдиного учасника ТОВ «Бебікар» від 19.03.2024 у зв`язку з неможливістю виконати умови договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01.12.2023, та договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. 01 грудня 2023 року за №14028, право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Хауз і К», в рахунок виконання зобов`язання прийнято рішення надати згоду на реєстрацію за ТОВ «Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі площею 3515,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203.

19 березня 2024 року ОСОБА_2 подано заяву згідно якої, останній вказує на неможливість виконати умови договору позики від 01.12.2023 та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за №14208. Цією ж заявою ОСОБА_2 не заперечував проти реєстрації за ТОВ Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203. Також, 19 березня 2024 року ТОВ «Бебікар» подало заяву на неможливість виконати умови договору позики від 01.12.2023 та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за №14208 та не заперечує проти реєстрації за ТОВ «Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203.

Вказує, що ОСОБА_2 згідно витягу з ЄДР є директором ТОВ «Далта», кінцевим бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_4 . Згідно з витягом керівником ТОВ «Бебікар» є ОСОБА_5 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_4 . Керівником ТОВ «Хауз і К» був ОСОБА_5 та змінився на ОСОБА_6 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 є засновником підприємства ТОВ «Бухпрогрес», уповноваженою особою якого є ОСОБА_5 . Таким чином, з аналізу ланцюга переходу права власності на комплекси нерухомого майна вбачається, що останній здійснювався лише між взаємопов`язаними особами. За встановленими даними, усі юридичні особи, між якими відбувався перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що згідно з дублікатом договору купівлі-продажу від 01.09.2011 ТОВ «АТП 11838» (продавець) передає у власність ТОВ «Бебікар» (покупець) нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: клуб, цегла, площею - 147,3 кв.м., позначений на плані літ «А»; майстерня, цегла, площею - 982,0 кв.м., позначена на плані літ «М»; диспетчерська, шлакоблок, площею - 148,3 кв.м., позначена на плані літ «Л»; склад ПММ, цегла, метал, площею - 20,6 кв.м., позначена на плані лі г. «Г»; профілакторій, цегла, площею - 420,6 кв.м. позначена на плані літ «Ж»; мийка автомобілів, цегла, площею - 240,5 кв.м., позначена на плані літ. «Є»; адмінбудинок, цегла, площею 450,0 кв.м., позначений на плані літ. «А-2»; побутовий корпус, цегла, площею 635,6 кв. м., позначений на плані літ. «Б-2»; парокотельня, цегла, площею - 118,8 кв.м., позначена на плані літерою «М-1». Нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці площею 2,8794 га, кадастровий номер :01:010:0012. Земельна ділянка передана продавцю в оренду згідно з договором оренди землі укладеного між Андрушівською міською радою та ТОВ «АТП 11838» 26.07.2011 та зареєстрованого у відділі Держкомзему в Андрушівському районі 26.07.2011 за №00693. Вказує, що відповідно до договору оренди землі від 26.07.2011 орендодавець - Андрушівська міська рада надає орендарю - ТОВ «АТП 11838» в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, землі автомобільного транспорту, кадастровий номер :01:010:0012, загальною площею 2,8794 га, у тому числі - 2,8794 га по АДРЕСА_1 - територія бази підприємства, строком - 4 роки. Строк дії договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0012, загальною площею 2,8794 га закінчився 25.07.2015 у зв`язку із закінченням чотирьохрічного строку на який його було укладено.

Зазначає, що лише 15.08.2021 TOB «Бебікар» звернулося до Андрушівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами розгляду вказаної заяви, Андрушівською міською радою на 12 сесії восьмого скликання прийнято рішення від 01.10.2021 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі в оренду ТОВ «Бебікар», яким товариству надано дозвіл на замовлення та виготовлення технічної документації із землеустрою з метою передачі в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, площею 2,8794 га, кадастровий номер :01:010:0012. Термін дії рішення - 6 місяців. Однак, ТОВ «Бебікар» протягом встановленого строку технічну документацію із землеустрою не виготовило та в подальшому договір оренди земельної ділянки із Андрушівською міською радою не було укладено та товариство продовжувало використовувати вищевказану земельну ділянку комунальної власності без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Враховуючи те, що ТОВ «Бебікар» не розробило технічну документацію із землеустрою на підставі вищевказаного рішення сесії Андрушівської міської ради від 01.10.2021 та не уклало договір оренди землі, не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою в передбаченому законодавством розмірі, актом комісії від 27.09.2022 нараховано недоотриманий дохід місцевим бюджетом Андрушівської міської ради за використання ТОВ «Бебікар» земельної ділянки площею 2,8794 га (кадастровий номер :01:010:0012) за період з 09.09.2019 по 09.09.2022, тобто за останні 3 роки в сумі 395 775,09 грн., що становить 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за вказаний період. Зазначає, що договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про відступлення прав за договором іпотеки відбулись під час судового розгляду справи №906/1318/23. На час вчинення оспорюваного правочину ТОВ «Бебікар» достовірно знало, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі у 2011 році, ним договір оренди земельної ділянки не укладався, орендна плата за користування землею не сплачувалася, судом відкрито провадження щодо стягнення безпідставно збережених коштів та могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання такого зобов`язання та вжило заходів щодо ухилення від їх настання, вивівши його з під процедури звернення стягнення на це майно. Доказів наявності у ТОВ «Бебікар» іншого майна, за рахунок якого можна було б звернути стягнення, а також відомостей про виконання, хоча б частково зобов`язання щодо плати за землю відсутні. За таких обставин, дії відповідача не можна розцінювати як добросовісні, оскільки уклавши оспорюваний договір іпотеки ТОВ «Бебікар» стало неплатоспроможним. Тому, укладаючи оспорювані правочини відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки ці правочини були направлені на уникнення звернення стягнення на майно ТОВ «Бебікар». Враховуючи вищевикладене Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року позовні вимоги керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.12.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бебікар», посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я за реєстровим №14028. Визнано недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028 від 13.02.2024, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я за реєстровим №1727. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку: 52776488: дата, час державної реєстрації: 01.12.2023 17:36:25; здійснену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер: 14028, виданий 01.12.2023, видавник: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я.); обтяження (номер запису про обтяження: 52776759; дата, час державної реєстрації: 01.12.2023 17:59:35; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер: 14028, виданий 01.12.2023, видавник: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я.). Стягнуто з ТОВ «Бебікар», ОСОБА_1 , ТОВ «Хауз і К» на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір по 3532,66 грн з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що рішення суду першої інстанції є втручанням в приватно-господарську діяльність сторін у справі та позбавляє можливості захистити права ОСОБА_1 щодо боргових зобов`язань ОСОБА_2 . Зазначає, що позивачем не доведено порушення його прав укладеними договорами. Вказує, що ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради на виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2024 у справі №906/1318/23 було сплачено 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки та 5776,39 грн судового збору, відповідно виконавче провадження №76698481 було закрито. Зазначає, що оскільки ТОВ «Бебікар» виконало зобов`язання перед Андрушівською міською радою, що фактично було підставою позову, права міської ради не порушені, оскільки відсутня ознака наявності шкоди. Вказує, що укладення правочину між пов`язаними особами саме по собі не є підставою для визнання його недійсним. Стверджує, що відсутні будь-які факти умислу або шкоди, що підтверджували б фраудаторність договору іпотеки, з урахуванням того, що ТОВ «Бебікар» повністю виконало зобов`язання перед Андрушівською міською радою за рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.07.2024 у справі №906/1318/23. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

17 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Хауз і К» надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року, у якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування заяви про приєднання до апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не дослідив чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, зокрема ту обставину, що відсутнє порушення прав, інтересів позивача. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2024 у справі №906/1318/25 набрало законної сили лише 07.10.2024, відтак станом на 01.12.2023 та на 13.02.2024 (дати укладення оскаржуваних правочинів) у ТОВ «Бебікар» не було встановлених та визнаних зобов`язань перед Андрушівською міською радою. Зазначає, що відкриття провадження у справі про стягнення боргу не є автоматичною підставою для визнання правочину недійсним, оскільки це не означає зловживання правами, а лише свідчить про наявність спору про борг. Вказує, що до моменту постановлення судового рішення у даній справі, ТОВ «Бебікар» повністю виконало зобов`язання перед Андрушівською міською радою за рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/1318/23 від 15 липня 2024 року та станом на 23.09.2025 та на сьогоднішній день ТОВ «Бебікар» немає жодних боргових зобов`язань перед позивачем, що виключає мету такого позову, як повернення спірного майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що Андрушівська міська рада уже задовольнила свої вимоги як кредитодавця, що виключає визнання спірних договорів недійсними з підстав їх фраудаторності (на шкоду кредитору). Вважає, що обрані позивачем способи захисту жодним чином не відновить права позивача, а тому є неналежними способами захисту.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року заяву ТОВ «Хауз і К» про приєднання до апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року прийнято до розгляду.

21 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Бердичівської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що у справі №906/1318/23 було заявлено вимогу до ТОВ «Бебікар» про стягнення 395 775,09 грн безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки без оформлення права користування нею. При цьому провадження у цій справі відкрито 04.10.2023, тоді як договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено 01.12.2023. За умовами договору позики кошти у сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 00 дол США ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 10.12.2023. У цей же день, 01.12.2023 з метою належного виконання ОСОБА_2 умов договору позики між ОСОБА_1 та ТОВ «Бебікар», яке виступило майновим поручителем ОСОБА_2 , був укладений договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. 01.12.2023. Вказує, що про розгляд справи №906/1318/23 ТОВ «Бебікар» було достовірно відомо, оскільки у судовому засіданні 20.11.2023 приймав участь представник товариства, а 04.12.2023 подано відзив на позовну заяву прокурора. Звертає увагу на те, що у даній справі наявна безпосередня пов`язаність відповідачів на момент вчинення оспорюваних правочинів. Зазначає, що дії відповідача не можна розцінювати як добросовісні, оскільки уклавши оспорюваний договір іпотеки, ТОВ «Бебікар» стало неплатоспроможним. Вказує, що з огляду на наявність взаємозв`язків між засновниками, власниками та керівниками зазначених вище юридичних осіб, вказані договори мають чіткі ознаки фраудаторних, які направлені на ухилення від виконання рішення суду у майбутньому.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, до якої приєдналося ТОВ «Хауз і К» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04 жовтня 2023 року Господарським судом Житомирської області відкрито провадження у справі №906/1318/23 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн.

01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики в сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000 дол США.

01 грудня 2023 року між ТОВ «Бебікар» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 виступає іпотекодержателем, а ТОВ «Бебікар» - іпотекодавець, який виступає майновим поручителем ОСОБА_2 .

Згідно п.1.1 договору іпотеки - цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 01.12.2023, укладеного між іпотекодержателем та ОСОБА_2 , за умовами якого іпотекодержатель надав ОСОБА_2 позику в сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000 дол США на умовах, викладених в договорі позики, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму грошей до 10 грудня 2023 року.

Згідно п.1.2 договору - предметом іпотеки є нерухоме майно: 1.2.1. нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомого майна в цілому складається із наступних будівель: клуб літ «А» площею 147,3 кв.м.; адмінбудинок літ. «А-2» площею 450 кв.м.; побутовий корпус літ. «Б-2» площею 635,6 кв.м.; склад ПММ літ. «Г» площею 20,6 кв.м.; будівля мийки автомобілів літ. «Є» площею 20,6 кв.м.; будівля профілакторію літ «Ж» площею 420,6 кв.м.; будівля диспетчерської літ. «Л» площею 148,3 кв.м.; майстерня літ «М» площею 1111,8 кв.м.; будівля парокотельні літ. «М1» площею 118,8 кв.м.; будівля складу літ «З» площею 202 кв.м.; виробнича будівля літ «Н» площею 101 кв.м.; будівля складу літ. «О» площею 135 кв.м.; будівля КТП літ «П» площею 4 кв.м.; уборна літ. У, У1», резервуар для палива літ. «Р, Р1,Р2», навіс літ «М2», навіс №3, огорожа № 1,2, колодязь №4, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:010:0012.

Предмет іпотеки належить іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. 01 вересня 2011 року за №998, дублікат якого виданий 16 листопада 2011 року за №1320.

Згідно п.1.3 договору сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 760 000 гривень. Вказаний договір 01 грудня 2023 року посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрований у реєстрі №14028.

13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідченим 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028.

За розділом 1 Загальні положення, у зв`язку з укладенням 13 лютого 2024 року між первісним іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) та новим іпотекодержателем (ТОВ «Хауз і К») договору про відступлення прав вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 грудня 2023 року, було відступлено право вимоги за договором позики новому іпотекодержателю. В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 01 грудня 2023 року було укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028, укладений між ТОВ «Бебікар», яке виступило майновим поручителем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно п.1.1 договору про відступлення прав за договором іпотеки визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права іпотекодержателя за договором іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. 01 грудня 2023 року за реєстровим №14028 в цілому, включаючи, але обмежуючись, у разі невиконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язань за договором позики, право задовільнити свої вимоги за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Сторони домовились, що зміна іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникла на підставі договору іпотеки, вважаються такою, що відбулася, а права за договором іпотеки вважаються відступленими новому іпотекодержателю з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права первісного іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору іпотеки, в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

14 лютого 2024 року ТОВ «Хауз і К» направило до ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень, а саме повернути суму боргу у розмірі 760 000 грн., протягом 30 днів з моменту отримання цієї письмової вимоги про усунення порушень. У випадку невиконання вказаної вимоги ТОВ «Хауз і К» висловило намір про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за собою права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

19 березня 2024 року ОСОБА_2 подано заяву згідно якої, останній вказує на неможливість виконати умови договору позики від 01.12.2023 та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетак В.Я. за №14208. Цією ж заявою ОСОБА_2 не заперечував проти реєстрації за ТОВ «Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203.

Також, 19 березня 2024 ТОВ «Бебікар» в особі директора Кочеткова А.Я. подало заяву про неможливість виконати умови договору позики від 01.12.2023 та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетак В.Я. за №14208 та не заперечує проте реєстрації за ТОВ «Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3515,6 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203.

Рішенням №2/2024 єдиного учасника ТОВ «Бебікар» від 19.03.2024 у зв`язку з неможливістю виконати умови договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 01.12.2023 та договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я 01 грудня 2023 року за №14028, право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Хауз і К», в рахунок виконання зобов`язання прийнято рішення надати згоду на реєстрацію за ТОВ «Хауз і К» права власності на нежитлові будівлі площею 3 515,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 203.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2024 року позов керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто 5 776,39 грн судового збору.

06.12.2024 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №76698481 про стягнення з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Побігач А.О. від 27.05.2025 у виконавчому провадження №76698481 закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2024 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 , згідно витягу з ЄДРПОУ є директором ТОВ «Далта» (), яке зареєстроване за адресою: Житомирська область, провулок Винокурний 1, будинок 48 б, кінцевим бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з ЄДРПОУ ТОВ «Бебікар» засновано 28.07.2010 та зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Керівником ТОВ «Бебікар» виступає ОСОБА_5 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_4

ТОВ «Хауз і К» засновано 04.01.2024, та зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Керівником ТОВ «Хауз і К» був ОСОБА_5 та змінився на ОСОБА_6 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є засновником підприємства ТОВ «Бухпрогрес» () яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , уповноваженою особою якого є ОСОБА_5 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що укладення договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та про відступлення прав за договором іпотеки відбулося під час судового розгляду справи Господарським судом Житомирської області. На час вчинення оспорюваного правочину ТОВ «Бебікар» достовірно знало, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі, ним договір оренди земельної ділянки не укладався, орендна плата за користування землею не сплачувалася, судом відкрито провадження щодо стягнення безпідставно збережених коштів та могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання такого зобов`язання та вжило заходів щодо ухилення від їх настання, вивівши його з під процедури звернення стягнення на це майно. За таких обставин, дії відповідачів не можна розцінювати як добросовісні, оскільки уклавши оспорювані договори іпотеки та відступлення прав вимоги за договором іпотеки ТОВ «Бебікар» стало неплатоспроможним. Тому, укладаючи оспорювані правочини відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки ці правочини були направлені на уникнення звернення стягнення на майно ТОВ «Бебікар».

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області обґрунтовувала тим, що неукладення та несвоєчасне укладення суб`єктами господарювання договорів оренди землі призводить до значних втрат коштів місцевого бюджету. Спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти від використання земельної ділянки, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади. У даній справі порушення майнових інтересів держави та відповідно територіальної громади відбулося через унеможливлення стягнення боргу через відчуження єдиного нерухомого майна ТОВ «Бебікар», на яке могло б бути звернуто стягнення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18, провадження №14-36цс19).

Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, колегія суддів вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Подібні правові висновки та їх обґрунтування містяться також у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №815/1567/16 (адміністративне провадження №К/9901/30797/18) та від 15 червня 2022 року у справі №821/1798/17 (адміністративне провадження №К/9901/58281/18).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти російської федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області обґрунтовувала тим, що неукладення та несвоєчасне укладення суб`єктами господарювання договорів оренди землі призводить до значних втрат коштів місцевого бюджету. Спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти від використання земельної ділянки, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів територіальної громади. У даній справі порушення майнових інтересів держави та відповідно територіальної громади відбулося через унеможливлення стягнення боргу через відчуження єдиного нерухомого майна ТОВ «Бебікар», на яке могло б бути звернуто стягнення.

Також прокурор вказував, що уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Андрушівська міська рада, яка проінформувала прокуратуру про те, що самостійно заходи представницького характеру щодо визнання недійсними, зважаючи на ознаки фраудаторності, договорів не вживала, проте не заперечує з приводу вжиття таких заходів органами прокуратури.

Із матеріалів справи вбачається, що Чуднівська окружна прокуратура, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом №50-90-2527вих24 від 15.05.2024 повідомлено Андрушівську міську раду про необхідність вжиття заходів щодо оскарження спірних правочинів.

На лист №50-90-2527вих24 від 15.05.2024 Андрушівська міська рада, листом №05-04/1178 від 20.05.2024 повідомило Чуднівську окружну прокуратуру, що міська рада самостійно звертатися до суду щодо оскарження спірних правочинів не буде, однак не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру.

Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду із позовною заявою, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.

Враховуючи, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався на визначені законом підстави для звернення до суду із позовною заявою, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, беручи до уваги, що Андрушівська міська рада не має наміру вживати заходів щодо захисту порушеного права власності держави, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у даній справі.

Щодо суті спору.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 08 лютого 2018 року у справі №756/9955/16-ц (провадження №61-835св17), від 14 лютого 2018 року у справі №379/1256/15-ц (провадження №61-1300св18), від 27 травня 2024 року у справі №607/16232/22 (провадження №61-3677св24) та багатьох інших.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас, словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин та не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі №757/62043/18-ц (провадження №61-13227св21)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2021 року у справі №381/2296/18 (провадження №61-10001св21) зроблено висновок, що «фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року, за наслідками розгляду цивільної справи №369/11268/16-ц (касаційне провадження №14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року у справі №446/1942/19 (провадження №61-16300св21) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі №606/1636/18 (провадження №61-13833св19) зроблено висновок, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що 04 жовтня 2023 року Господарським судом Житомирської області відкрито провадження у справі №906/1318/23 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн.

01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики в сумі 760 000 грн., що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000 дол США. За умовами вказаного договору кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 10.12.2023.

01 грудня 2023 року між ТОВ «Бебікар» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 виступає іпотекодержателем, а ТОВ «Бебікар» - іпотекодавець, який виступає майновим поручителем ОСОБА_2 .

В подальшому, 13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідченим 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстровим №14028.

15 липня 2024 року Господарським судом Житомирської області ухвалено рішення, яким позов керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто 5 776,39 грн судового збору.

Таким чином, укладення спірних договорів іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.12.2023 та про відступлення прав за договором іпотеки від 01.12.2023 відбулося під час судового розгляду справи №906/1318/23 Господарським судом Житомирської області.

При задоволенні позову суд першої інстанції зробив правильний висновок, що оспорюваний правочин є фраудаторним, оскільки його учасники діяли недобросовісно, оскільки уклавши оспорювані договори іпотеки та відступлення прав вимоги за договором іпотеки ТОВ «Бебікар» стало неплатоспроможним.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в даній справі до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори як фраудаторні, є те, що сторони договору взаємопов`язані та вчинили дії щодо виведення, в результаті укладення оспорюваних договорів, активів боржника на іншу юридичну особу, кінцевим бенефіціаром якої є одна й та ж особа ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції вірно вказав, що встановлені судом обставини дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.12.2023 та про відступлення прав за договором іпотеки від 01.12.2023 є фраудаторними, тобто укладеними з метою вчинення ТОВ «Бебікар» неплатоспроможним та дійшов правильного висновку, що сторони оспорюваних правочинів як учасники цивільних відносин «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій використовувався ними з метою унеможливлення виконання рішення суду у справі №906/1318/23 та для уникнення подальшого звернення стягнення на майно ТОВ «Бебікар».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив достовірність та наявність підстав для тверджень позивача про фраудаторний характер спірних договорів; позивач не довів наявності умислу відповідачів укласти удавані чи недобросовісні правочини, спрямовані на приховування майна, а за відсутності такого умислу у всіх сторін правочину неможливо визнати його недійсним як фіктивний чи фраудаторний є необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються вищенаведеними нормами права та судовою практикою Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що презумпція сумнівності правочинів, вчинених для завдання шкоди кредиторам, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, укладеного у такий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин віднесено: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19).

У даній справі, судом першої інстанції надано оцінку обставинам, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний правочин як фраудаторний, а саме: контрагенти договорів - взаємопов`язані особи; час укладення - після відкриття провадження у справі №906/1318/23. Протилежного ОСОБА_1 в силу вимог процесуального закону не довела.

Правова оцінка вказаних обставин дозволяє зробити висновок, що оспорювані договори іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.12.2023 та про відступлення прав за договором іпотеки від 01.12.2023 є фраудаторними, тобто вчиненими з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення у справі №906/1318/23.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про фраудаторність зазначених вище правочинів та наявність правових підстав для визнання їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав вважати оспорювані договори фраудаторними, оскільки заборгованість згідно рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2024 боржником ТОВ «Бебікар» на користь стягувача Андрушівської міської ради повністю в добровільному порядку сплачено, тому відповідно права Андрушівської міської ради не порушені, є необгрунтованими з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі №177/1942/16-ц (провадження №61-2276св19) вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

У даній справі встановлено, що 04 жовтня 2023 року Господарським судом Житомирської області відкрито провадження у справі №906/1318/23 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн.

01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

Також, 01 грудня 2023 року між ТОВ «Бебікар» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

В подальшому, 13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Хауз і К» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки.

15 липня 2024 року Господарським судом Житомирської області ухвалено рішення, яким позов керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто 5 776,39 грн судового збору.

06.12.2024 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №76698481 про стягнення з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок.

Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Побігач А.О. від 27.05.2025 у виконавчому провадження №76698481 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2024 року.

Таким чином, на момент укладення спірних правочинів перед ТОВ «Бебікар» існувало зобов`язання з повернення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, борг ТОВ «Бебікар» у добровільному порядку сплачений не був. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сплата боргу не скасовує факт вчинення правочину з порушенням, що робить його недійсним.

Доводи заяви про приєднання до апеляційної скарги про те, що відкриття провадження у справі про стягнення боргу не є підставою для визнання правочину недійсним є безпідставними, оскільки боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті13 ЦК України).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19).

Доводи апеляційної скарги про втручання суду в приватно-господарську діяльність сторін є безпідставними, оскільки предметом спору є захист інтересів територіальної громади шляхом стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Натомість відповідно до правових позицій Верховного Суду, суд не має права втручатися у господарсько-управлінську діяльність товариства. Наведена позиція застосована у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №923/1106/16, від 23 липня 2019 року у справі №922/139/18, від 18 червня 2020 року у справі № 922/1393/19, від 18 лютого 2021 року у справі №922/1223/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/12317/18, від 02 лютого 2023 року у справі №910/10164/21.

У межах даної справи судом не здійснено втручання у господарсько-управлінську діяльність сторін.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , до якої приєдналося Товариство з обмеженою відповідальністю «Хауз і К» залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді