Дата документу 23.12.2025 Справа № 331/5513/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/5513/23 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н. С.
Провадження № 22-ц/807/1796/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Пантюх Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором про намір купівлі-продажу квартири ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до спадкоємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором про намір купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позову зазначив, що 05.09.2019 року у простій письмовій формі позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , - уклали попередній договір про намір про купівлю-продаж двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , - за ціною, що еквівалентна 10 600 доларів США у строк до 02.04.2020 року.

Проте, до теперішнього часу договір купівлі-продажу вказаної квартири неукладений, а отримані в якості передоплати кошти - позивачу не повернуті. Однією з передумов виконання обов`язку за договором від 05.09.2019 року - ОСОБА_4 зазначила про свій намір до 31.03.2020 року оформити та зареєструвати свої права в порядку спадкування на запропоновану до продажу квартиру АДРЕСА_3 , яку вона успадкувала після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та не встигла оформити та зареєструвати своє право на успадковане після смерті матері ОСОБА_5 майно.

Згідно з п.3 Договору від 05.09.2019 року, потенційний продавець ОСОБА_3 отримала від майбутнього (потенційного) покупця ОСОБА_1 в якості грошового забезпечення кошти, що еквівалентні 5 300 доларів США, які є завдатком та підлягають заліку в ціну предмета договору.

У строк до 02.04.2020 року договір купівлі-продажу спірної квартири між позивачем та ОСОБА_3 укладено не було, внаслідок смерті останньої.

Відповідач ОСОБА_2 , яка доводиться рідною сестрою ОСОБА_4 за спільним походженням від батька - ОСОБА_6 , від спадщини не відмовлялась, а навпаки - здійснила право на прийняття спадщини, звернувшись протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку із заявою про прийняття спадщини до П`ятої Запорізької Державної нотаріальної контори, у зв`язку чим була заведена спадкова справа №122-2020.

На виконання вимог частини другої статті 1282 ЦК України 02 квітня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до п`ятої запорізької Державної наріальної контори.

Пропозиція позивача щодо повернення коштів залишена спадкоємцем боржника без задоволення, від зустрічей та врегулювання ситуації відповідач відмовляється.

З інформації нотаріальної контори вбачається, що інших спадкоємців за законом або за заповітом у спадкодавця немає, заповіт від її імені не посвідчувався. Відповідач захистила своє право на спадщину в рамках цивільної справи №336/6023/20 (пр. №2/336/106/2022), за наслідками якої рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2022, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023 року, за ОСОБА_2 (як спадкоємцем ОСОБА_3 ) в порядку спадкування за законом визнано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Зазначені квартири витребувані з чужого незаконного володіння добросовісних набувачів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у сумі 5 936 доларів США, з яких: аванс за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 05.09.2019 року 5300 доларів США, 3% річних 936 доларів США та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в порушення положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження не врахувавши, що справи щодо спадкування повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження. Суд відмовляючи в задоволенні позову не врахував неодноразово висловлену позицію щодо визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , не вмотивував власного рішення щодо відсутності у ОСОБА_2 іншого успадкованого майна за рахунок якого має бути вирішено питання щодо повернення коштів та яким чином визнання відповідачем позову порушує інтереси третіх осіб. Суд помилково послався на постанову Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №336/6023/20, якою було скасовані рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2022 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023 року про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_9 та інших про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Але суд першої інстанції не врахував те, що цією постановою Верховного Суду виключно з процесуальних підстав скасовані рішення суді першої та апеляційної інстанції. Спадкоємець ОСОБА_2 не усунута від спадкування будь-якого майна, біржові угоди не визнавалися та не могли бути визнанні «дійсними». Постановою Верховного Суду встановлено, що ОСОБА_2 не оскаржила рішення суду першої інстанції в частині «недійсності нікчемності» біржової угоди. На теперішній час апелянту відомо про те, що ОСОБА_2 продовжує здійснювати захист свого порушеного права на спадкове майно шляхом звернення з заявами до правоохоронних органів, до суду з цивільним позовом з інших підстав та до уточнення переліку осіб. За заявою ОСОБА_2 до ЄРДП внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст. 358 КК України. Відповідач є потерпілою від злочинів, за якими її позбавлено права на спадкове майно.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судова повістка-повідомлення про виклик до суду була направлена ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправлення на адресу: АДРЕСА_5 , яка зазначена ним в апеляційній скарзі, яка рішенням Запорізької міської ради № 51 від 19 лютого 2016 року була перейменована на АДРЕСА_6 , проте конверт повернувся без будь-якої відмітки про вручення. (т.2 а.с. 185-186), представник ОСОБА_1 - адвокат Губорєв К.С. повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а саме шляхом надіслання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду про доставку судової повістки - повідомлення до його електронного кабінету 24.11.2025 19:46:05 (т. 2 а.с. 174).

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Отже, в силу положень зазначеної процесуальної норми ОСОБА_1 повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через свого представника адвоката Губорєва К.С.. Проте, ні ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Губорєв К.С. до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки ОСОБА_1 , був належним чином повідомлений по дату , час та місце розгляду справи через свого представника адвоката Губорєва К.С., ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Губорєва К.С.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. В передбачений законом строк ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , в якій вона зазначила, що до складу спадщини входять дві квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою АДРЕСА_7 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року за ОСОБА_2 (як спадкоємцем ОСОБА_3 ) в порядку спадкування за законом визнана право власності на зазначені квартири та вони були витребувані з чужого незаконного володіння від добросовісних відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тому позивач посилаючись на зазначені обставини вважав, що саме в межах вартості цього майна спадкоємець ОСОБА_2 зобов`язана задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_1 боржником яких за життя була спадкодавець ОСОБА_3 . Проте, постановою Верховного Суду від 25 березня2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року були скасовані, Верховним судом було відмовлені у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_9 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавицею ОСОБА_10 на день смерті останньої, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 , у квартирі АДРЕСА_8 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 ; витребування у ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 ; витребування у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_8 . Тобто, Верховним Судом було встановлено, що право власності на вищезазначені квартири на час смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) їй не належали, а належали іншим особам, тому вони не входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .. Оскільки матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_3 на час смерті було інше майно, яке могла успадкувати ОСОБА_2 , тому вимоги кредитора ОСОБА_1 до спадкоємця ОСОБА_2 після смерті боржника ОСОБА_3 на час розгляду справи не можуть бути задоволенні з підстав, передбачених ст. 1282 ЦК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 21.06.2022 року Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01.06.1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.9-10, 60).

Згідно долученої до позову копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 21.01.1998 року Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15.06.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 (а.с.8).

Відповідачка по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були рідними сестрами по батьку, яким є ОСОБА_6 , що підтверджується долученими до позову копіями свідоцтва про народження відповідачки серії НОМЕР_3 від 19.05.2020 року, та свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 28.12.1963 року (а.с. 13,13 зворот).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , її матір`ю зазначено ОСОБА_12 .

ОСОБА_13 , уклавши шлюб з ОСОБА_14 , змінила дівоче прізвище на « ОСОБА_15 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.03.1986 року (а.с.13, зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 19.05.2020 року (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка була матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 05.06.2019 року (а.с.14, зворот).

Факт того, що померла ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є однією тією ж самою особою повністю підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи (а.с.202-212).

Згідно п.1 долученої до позову копії (мовою оригіналу) «Договора намерений при покупке квартиры» від 05.09.2019 року, рідна сестра відповідачки по батьку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , 1980 року народження, з іншої сторони домовились про те, що Продавець ( ОСОБА_3 ) зобов`язалася оформити спадок (кв. АДРЕСА_3 ), яка їй належить за заповітом після смерті матері ОСОБА_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після чого не пізніше 31.03.2020 року продати (передати у власність) ОСОБА_1 Покупцю.

Згідно п. 2 Договору, ОСОБА_1 (Покупець) зобов`язався придбати (купити) в майбутньому у ОСОБА_3 (після оформлення с терміни до 31.03.2020 року) 2-во кімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

Згідно п.3 Договору, в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань Покупець ( ОСОБА_1 ) передав майбутньому Продавцю ( ОСОБА_3 ) в якості Завдатка (в рахунок домовленої вартості 10 600 доларів США) за квартиру, що купується у сумі 5 300 доларів США. Решту суми (еквівалентну) 5 300 доларів США в рахунок вартості квартири ОСОБА_1 зобов`язався передати ОСОБА_3 в день укладання нотаріального договору купівлі-продажу квартири.

Згідно п.4 Договору, ОСОБА_3 (майбутній продавець квартири) отримала від майбутнього покупця ОСОБА_1 в якості завдатку (в рахунок обумовленої вартості 10 600 доларів США) за квартиру, що буде придбана в сумі 5 300 доларів США.

Згідно п.5 Договору, Покупець та Продавець зобов`язалися виконати взяті на себе обов`язки та укласти Договір купівлі-продажу квартири у строк не пізніше 01.04.2020 року.

Згідно п.6 Договору, вартість квартири у зазначеному вище розмірі еквівалентом 10 600 доларів США є кінцевою та зміні не підлягає.

Відповідно до долученої до справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 19.05.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.03.2020 року та 04.04.2020 року ОСОБА_2 , як рідна по батькові сестра померлої ОСОБА_3 , звернулася до П`ятої запорізької державною нотаріальною контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим 31.03.2020 року було заведено спадкову справу №122-2020, що підтверджується Витягом із Спадкового реєстру №60245381 від 20.05.2024 року , копію якого долучено до позову а також витребуваними ухвалою суду матеріалами вказаної спадкової справи.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 від 13.07.2020 року , в якій остання як рідна по батькові сестра померлої ОСОБА_3 , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Наталії Юріївни з заявою (зареєстровано в реєстрі за №182) про прийняття спадщини (а.с.12,63).

В заяві зазначено, що інші спадкоємці за законом відсутні. До складу спадкового майна увійшли квартири: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 . У вказаній заяві справжність підпису ОСОБА_2 було посвідчено нотаріально.

З матеріалів справи та витребуваних судом матеріалів спадкової справи вбачається, що 02.04.2020 року до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 з заявою претензією до спадкоємців «Про повернення боргу». (а.с. 15,212, зворот).

У вказаній заяві-претензії зазначив, що померла ОСОБА_3 є боржником по зобов`язанню, що виникло в результаті невиконання нею своїх обов`язків за Договором від 05.09.2019 про наміри укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , а тому просив державного нотаріуса довести вказану вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 .

Листом від 14.04.2024 року (№722/02-14/122-2020) П`ята запорізька державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_2 про наявність вищевказаної претензії кредитора та було запропоновано звернутись до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_11 для врегулювання виниклого питання (а.с. 217, 217 зворот).

Постановою від 16.09.2024 року №1925/02-31 державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Уткіну О.Є. в особі представника за Довіреністю від імені ОСОБА_2 , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 на майно, що складається з квартири АДРЕСА_4 , а також квартири АДРЕСА_8 .

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 15.10.2020 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна, П`ята запорізька державна нотаріальна контора, товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання правочинів недійсними, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна з чужого володіння.

Рішенням Шевченківського районного суду від 25.11.2022 року (справа №336/6023/20, провадження №2/336/106/2023) позов задоволено.

Вказаним рішенням: встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавицею ОСОБА_10 на день смерті останньої, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі АДРЕСА_8 ; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 на квартиру АДРЕСА_8 та квартиру АДРЕСА_4 ; встановлено, що договір купівлі-продажу квартири № Н-2893 від 24.12.2001 року квартири АДРЕСА_4 , укладений на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» між ОСОБА_9 одного боку, та ОСОБА_3 і ОСОБА_16 , іншого, - є нікчемним; встановлено, що договір купівлі-продажу квартири № Н-2989 від 04.01.2002 року квартири АДРЕСА_8 , укладений на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є нікчемним; витребувано у ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 ; витребувано у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_8 ; стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 по 1443,00 грн - судового збору (а.с.46-51).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023 року, апеляційна скарга ОСОБА_7 в особі представника адвоката Никоненка О.О. та ОСОБА_8 - залишені без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2022 року по цій справі без змін (т.1 а.с. 52-59).

З метою всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, суд звернувся до Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого встановив, що постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року (провадження №61-11523сво23), задоволено касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2022 року справі №336/6023/20 (провадження №2/336/106/2023) і постанову Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в частині про:

встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавицею ОСОБА_10 на день смерті останньої, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 , у квартирі АДРЕСА_8 ;

визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

витребування у ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 ;

витребування у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 15 188,48 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 13 627,00 грн судового збору за подання касаційної скарги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 24 384,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

В постанові зазначено, що з моменту її прийняття, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року в скасованих частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що право власності на спірні квартири, в тому числі і квартиру, яку в майбутньому мав намір придбати позивач ( АДРЕСА_2 ) на момент укладення Договору про наміри від 05.09.2019 вже не належало ОСОБА_10 , а належала ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу квартири № Н-2989 від 04.01.2002 року, укладений на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відтак як спадкоємиці останньої - ОСОБА_3 . Вказана обставина не спростована жодним рішенням, що набрало законної сили.

Квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу квартири № Н-2893 від 24.12.2001 року, укладений на Запорізькій товарній біржі «Торг-Інвест» між ОСОБА_9 одного боку, та ОСОБА_3 і ОСОБА_16 .

Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2020 за №224153089, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_9 , право власності якого на вказану квартиру виникло на підставі Договору купівлі-продажу Н-2989 від 04.01.2002 вчиненого Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест». В Державному реєстрі прав власності вказане право власності було зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою Оленою Володимирівною.(а.с.238-239).

Також, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2020 за №224153386, власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_8 , право власності якої на вказану квартиру виникло на підставі Договору купівлі-продажу №157, вчиненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою Оленою Володимирівною, яка і зареєструвала право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі прав власності.

Предметом спору у даній справі, яка є предметом апеляційного перегляду є стягнення коштів ( авансу) зі спадкоємиці ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в розмірі 5300 доларів США та 936 доларів США -3% річних за попереднім договором про намір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 за ціною 10600 доларів США у строк до 02 квітня 2020 року. За цим попереднім договором в якості передоплати (завдатку) ОСОБА_1 передав кошти ОСОБА_3 у розмірі 5300 доларів США, проте, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір купівлі-продажу зазначеної квартири укладений не був, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до спадкоємиці ОСОБА_3 ОСОБА_2 про стягнення вищезазначених коштів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц вже наголошував, що абзацом другим частини другої статті 1282 ЦК України передбачено спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Враховуючи вказані норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_2 як правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_3 отриманого нею авансу в сумі 5300 доларів США та 936 доларів США 3 % річних, оскільки в силу вимог положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

ОСОБА_2 в заяві про прийняття спадщини, яка була в установлений законом строк направлена до державної нотаріальної контори зазначила, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить дві квартири, а саме за адресою: АДРЕСА_12 .

Як було зазначено вище, що рішенням Шевченківського районного суду від 25.11.2022 року у справі №336/6023/20, яке було залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023 року був задоволений позов ОСОБА_2 та визнано за останньою право власності на зазначені квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 та витребувані квартири на її користь від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Проте, постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року ці судові рішення були скасовані, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Тобто, на час розгляду даної справи вищезазначені квартири не входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 та не одержані у спадщину ОСОБА_2 , оскільки за життя вищезазначені квартири ОСОБА_3 не належали, а належали іншим особам ( ОСОБА_9 з 24.12.2001року, з 04.01.2002 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 16.09.2020).

Належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить інше майно, яке одержала у спадщину ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Уткін О.Є. таких доказів також не надав.

Матеріали спадкової справи №331/5513/23 заведеної п`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 не містять доказів, які б свідчили, що за життя ОСОБА_3 належало будь яке рухоме чи нерухоме майно (т. 2 а.с. 2-59).

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах зазначених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення з спадкоємця ОСОБА_2 як (правонаступника) спадкодавця ОСОБА_3 на користь кредитора позивача ОСОБА_1 грошових коштів (авансу) у сумі 5300 доларів США, які були передані за попереднім договором про намір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 , договір купівлі-продажу якої у зазначені строки вчинений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не був. Проте, враховуючи, що відповідно до положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, яке на час розгляду справи відсутнє, тобто ОСОБА_2 ніяке майно у спадщину після смерті ОСОБА_17 не отримала, оскільки таке майно за життя у неї було відсутнє, тому є правильні висновки суду, що вимоги позову ОСОБА_1 з підстав, передбачених статтею 1282 ЦК України не підлягають задоволенню.

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 зазначав, що суди не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи , не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності або добровільності їх виконання. Отже визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов їх визнання усіма учасниками справи та відсутності в суду обгрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач набула право власності на майно в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 , а відтак в силу положень статті 1282 ЦК України повинна відповідати перед кредитором померлої, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги як доказ заяву представника відповідача адвоката Уткіна О.С. про визнання позову.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що за час перебування справи на розгляді у суді, представником відповідача не було надано ні в оригіналі, ні належним чином засвідченої копії договору про надання правової допомоги № 81 від 22.05.2020 року, на підставі якого було видано відповідний Ордер та в якому було б зазначено повний перелік повноважень адвоката, щодо дій, які він має право вчиняти в інтересах відповідача, як про це зазначено в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 811/1507/18 від 29.05.2019 року у справі № 202/5348/18.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/5420/18 від 01 липня 2020 року ордер є достатнім документом лише для підтвердження повноважень адвоката представляти інтереси особи, але тільки у договорі зазначається весь перелік повноважень, наданих стороною адвокату.

Натомість, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що претензія кредитора ОСОБА_1 до п`ятої запорізької Державної нотаріальної контори залишена без задоволення. Спадкоємець відповідач ОСОБА_2 відмовляється від зустрічей та врегулювання ситуації, що свідчить про її протиправну поведінку та порушення його прав ( т. 1 а.с. 5 п. 23, 24 позовної заяви).

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не визнає позов ОСОБА_1 .

З цих підстав також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянту відомо про те, що ОСОБА_2 продовжує здійснювати захист свого порушеного права на спадкове майно шляхом звернення з заявами до правоохоронних органів, до суду з цивільним позовом з інших підстав та до уточнення переліку осіб. За заявою ОСОБА_2 до ЄРДП внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст. 358 КК України. Відповідач є потерпілою від злочинів, за якими її позбавлено права на спадкове майно, не доводить того, що двокімнатна квартира АДРЕСА_3 та двокімнатна квартира АДРЕСА_4 входять до складу спадщини після померлої ОСОБА_3 ..

В разі прийняття судових рішень у інших справах на користь ОСОБА_2 де буде захищено порушено право останньої на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить, вони фактично повторюють зміст позовної заяви з посиланням на докази, яким дана належна оцінка судом першої інстанції обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Водночас доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки дана справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження заслуговують на увагу.

Відповідно до положень частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах : 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування та інше.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року було відкрито провадження у даній справі, яка була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін ( т. 1 а.с. 131).

Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення з спадкоємця ОСОБА_2 як (правонаступника) спадкодавця ОСОБА_3 на користь кредитора ОСОБА_1 грошових коштів, тому даний спір необхідно розглядати за правилами загального позовного провадження, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, проте помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала до розгляду за правилами загального позовного провадження, що є порушенням норм процесуального права, та обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту «б»,«в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга хоча і підлягає частковому задоволенню рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, тому підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2025 року- скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором про намір купівлі-продажу квартири відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 грудня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кухар С.В.