Справа № 723/1202/25
Провадження № 2/723/2164/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернiвецької областi в складі:

головуючого судді Бужори В.Т.

за участю: секретаря судового засідання Чікал І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинська Ніна Валеріївна про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинська Ніна Валеріївна посилаючись на наступне.

Відповідач ОСОБА_6 03.10.2020р. позичив у позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 368 700 (триста шістдесят вісім тисяч сімсот) доларів США, про що власноруч написав боргову розписку, відповідно до умов якої ОСОБА_3 зобов`язався повернути борг двома частинами: до 01.12.2020р. - 100 000 доларів США, а до 01.12.2021р. - 268 700 доларів США.

Однак в обумовлений в розписці строк ОСОБА_3 взяті в позику кошти не повернув, а тому ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про стягнення боргу.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.07.2023р. у справі №715/2331/23 (провадження № 2-з/715/4/23) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову задоволено. Заборонено відчужувати: 1/2 частку житлового будинку загальною площею 248,4 кв.м., житловою площею 105,4 кв.м., криницю № 1, огорожу № 2, ворота з хвірткою № 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 516, посвідченого 26.01.2023р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г.,; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:001:1373, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245, за адресою Чернівецька область, Чернівецький район, с. Годилів та належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу № 516, посвідченого 26.01.2023р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.17.

Рішенням Глибоцького районного, суду Чернівецької області від 14.02.2024р. позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 368 700 доларів США та 13 420 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Додатковим рішенням цього ж суду, від 14.03.2024p. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.08.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення судів першої інстанції залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 19.11,2024р. відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на час звернення із даним позовом, до суду рішення Верховним Судом ще не прийнято.

На виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.02.2024р. та додаткового рішенням від 14.03.2024р. судом 16.09.2024p. видано виконавчі листи.

17.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Коломійця В.К. із заявою про примусове виконання судового рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.02.2024р.

17.09.2024р. приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76073953. Однак, в процесі вчинення виконавчих дій, в тому числі перевірки наявності майна у боржника ОСОБА_3 , приватний виконавець повідомив позивача, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно останнє у нього відсутнє, зокрема, й 1/2 частка у житловому будинку та земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Як виявилось в подальшому, відповідач ОСОБА_3 відчужив вказане майно ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2024р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. Просив суд визнати договір купівлі-продажу від 27 червня 2024 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3628, в частині продажу 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку загальною площею 248,4 кв.м., житловою площею 105,4 кв.м., криниці № 1, огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:001:1373, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою Чернівецька область, Чернівецький район, с. Годилів, недійсним. Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на вказане майно та стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 24.03.2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.04.2025 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Бурма С.В. надіслав на адресу суду відзив, в якому зазначив, що позов та додані до нього матеріали не доводять існування підстав для визнання оспорюваного договору недійсним і, тим більше, не визначають підстав для витребування придбаного за спірним договором майна у відповідача ОСОБА_4 , при тому, що заявлені позивачем способи захисту порушених прав, зокрема, визнання права власності на відчужене за спірним договором майно, є неналежним з огляду на те, що позивачем заявлені неналежні способи захисту порушеного права, позивачем не доведено існування фактичних та правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Так відповідач ОСОБА_4 до 26.05.2025 року взагалі не знав про існування спірних правовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_4 під час укладення оспорюваного договору, не володів та не міг володіти такої інформацією, так як він не був учасником боргових правовідносин ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не був та не є пов`язаною з ними особою, а під час купівлі майна правомірно керувався інформацією з офіційних державних реєстрів, у тому числі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Єдиного державного реєстру боржників, яку йому було надано зі сторони спеціально уповноваженої на це особи - приватного нотаріуса, який, крім цього, за законом виконує повноваження державного реєстратора. У ОСОБА_4 не було приводу для сумнівів у наданій з відповідних реєстрів інформації, він не володів можливостями та й обов`язками додаткової перевірки такої інформації з будь-яких інших побічних джерел, які в питанні обсягу прав продавця були б менш достовірними аніж відповідні державні реєстри. Також у ОСОБА_4 не існувало й очевидних передумов для додаткового залучення ним адвоката або іншого фахівця в галузі права для надання йому правничої допомоги під час укладення даного договору з огляду на прозорість походження предмету купівлі-продажу та відсутність інформації компрометуючої продавців. З огляду на це ОСОБА_4 , укладаючи оспорюваний договір та придбаючи передбачене ним майно, очевидно діяв обачно, оскільки покладався на офіційну інформацію з відповідних державних реєстрів, та добросовісно, оскільки не порушував закон та не вчиняв і не планував вчиняти дії щодо порушення прав інших осіб та не володів інформацією про існування будь-яких прав стосовно придбаного майна у інших осіб.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслав відповідь на відзив, в якій вказав, що основною підставою визнання правочину фраудаторним є те, що він вчиняється боржником (продавцем) в період наявності в нього невиконаних майнових зобов`язань перед кредитором і спрямований на відчуження майна з метою уникнення їх виконання, тобто вчиняється на шкоду кредитору.

Звертає увагу на ту обставину, що в п. 6 договору купівлі-продажу продавці, в т.ч. ОСОБА_3 , стверджують, що земельна ділянка і житловий будинок на момент укладення договору в спорі та під забороною не перебувають, що не відповідало дійсності. Адже, відповідач ОСОБА_3 достеменно знав, що вказане майно перебуває під забороною відчуження відповідно до ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.07.2023р., а спір у справі ще не завершено, маючи перед позивачем непогашені боргові зобов`язання, які підтверджені судовими рішеннями, усвідомлюючи можливість звернення стягнення на майно кредитором, відчужує його, як єдине своє майно, саме в цей період. Очевидно, що ОСОБА_3 умисно діяв недобросовісно, маючи чітку мету, що таке відчуження єдиного майна призведе до неможливості виконання перед позивачем своїх боргових зобов`язань в порядку примусового виконання судового рішення. Таким чином, твердження у відзиві про недостатність ознак для визнання спірного правочину фраудаторним є надуманими, безпідставними і спростовується наведеними в позові доводами.

28.07.2025 року представник позивача ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заяву про уточнення формулювання позовних вимог, а саме першої позовної вимоги в частині реквізитів договору купівлі-продажу, так як в позовній заяві ОСОБА_1 просить відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на спірне майно, що не зовсім відповідає формулюванню, наведеному в постановах Верховного Суду та зауважує, що вказане уточнення позовних вимог є зміною тільки їх формулювання, а не зміною предмету чи підстав позову, а тому з урахуванням викладеного просить: "Визнати договір купівлі-продажу від 27 червня 2024 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3628, в частині продажу ОСОБА_3 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку загальною площею 248,4 кв.м., житловою площею 105,4 кв.м., криниці № 1, огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:001:1373, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою Чернівецька область, Чернівецький район, с. Годилів, недійсним.

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку загальною площею 248,4 кв.м., житловою площею 105,4 кв.м., криниці № 1, огорожі № 2, воріт з хвірткою № 3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:001:1373, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою Чернівецька область, Чернівецький район, с. Годилів.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу".

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Бурма С.В надіслав заперечення на вищевказану заяву, в якому зазначив, що позивач змінює одну матеріально- правову вимогу про визнання права на іншу кондикційну, що може здійснюватися тільки шляхом подання письмової заяви про зміну предмету позову, як це передбачено ч.3 ст. 49 ЦПК України.

На виконання ухвали суду від 28.07.2025 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинська Ніна Валеріївна надіслала 10.10.2025 року засвідчені копії договору купівлі-продажу від 27.06.2024 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєтрованого в реєстрі №3628 та документи, на підставі яких було його посвідчено, які були досліджені в судовому засіданні.

13.10.2025 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Бурма С.В. також надіслав клопотання про приєднання доказів до справи, а саме копії розписок продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_8 від 27.06.2024 року про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів 1 375 293,00 грн. в рахунок оплати за придбане майно по спірному договору купівлі-продажу від 27.06.2024 року.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року заяву про уточнення формулювання позовних вимог задоволено, закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Загарія О.Д. надіслав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надіслав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та представника, проти позову заперечує повністю та просить відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинська Ніна Валеріївна в судове засідання не з`явилася.

Суд, ознайомившись із доводами позивача та його представника по справі, відзивом та відповіддю на відзив представників сторін, проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності, приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи із наступних міркувань.

Як вбачається зі змісту позову позивач, посилаючись на існування між ним і ОСОБА_3 станом на день укладення оспорюваного договору спору відносно стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь позивача, стверджує про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений між сторонами внаслідок зловживання ними цивільними правами та з метою ухилення ОСОБА_3 від виконання боргових зобов`язань перед позивачем, тобто є фраудаторним, укладеним з порушенням ст. 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), тому підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 215 ЦК України. У якості доказів надав суду: ухвали і рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.02.2024 року по справі №715/2449/23 про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача суми боргу, яке набрало законної сили 27.08.2024 року та є предметом оскарження в касаційному порядку; довідку про вартість земельної ділянки з будинком з метою оподаткування станом на 01.03.2025 року.

Позовна вимога про визнання за продавцем права власності на майно, яке було предметом відчуження за оспорюваним в цьому ж процесі правочином, є передчасною, адже, в силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Покупець за оспорюваним правочином є законним власником придбаного майна, допоки не набрало законної сили рішення суду про визнання такого правочину недійсним. Продавець в такому випадку на момент пред`явлення позову позбавлений титулу власника відчуженого на підставі оспорюваного правочину майна. Чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості превентивного захисту права від порушень, які ще на сталися, опираючись тільки на припущення, що таке порушення може статися в майбутньому. Отже, оскільки до набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину про відчуження майна недійсним продавець не може вважатися носієм такого права власності, то й передчасними є припущення про порушення права, яке, можливо, й виникне або буде поновлено в майбутньому.

Щодо належного способу захисту порушених прав Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22, пункт 154) сформулювала висновок, згідно з яким у разі, якщо на виконання спірного правочину сплачені кошти або передане інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не приводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України).

При цьому, метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких із указаних статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення боржника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно. Близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18(пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно з правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Між відповідачами, за участю дружини ОСОБА_3 , яка не є учасником даної справи, 27.06.2024 року був укладений договір купівлі-продажу, на умовах якого ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_4 купив житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 з розташованою під ним земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:1373. Того ж дня продавці ОСОБА_3 та ОСОБА_8 передали ОСОБА_4 вказаний житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою та ключі від хвіртки в подвір`я і в будинок, а ОСОБА_4 оплатив продавцям узгоджену між сторонами в договорі ціну придбаного у сумі 1375293,00 грн., про що був складений акт приймання-передачі.

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/ неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Такі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20.

Так, позивач не довів належними та допустимими доказами існування протиправного умислу в діях сторін спірного правочину при його укладенні. Сам по собі момент вчинення оспорюваного правочину (до набрання 27.08.2024 року законної сили судовим рішенням про стягнення з одного з продавців відповідача по справі ОСОБА_3 коштів на погашення його боргу) як обставина, що дозволяє кваліфікувати правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору, не може свідчити про намір приховати майно від виконання судового рішення у майбутньому. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 524/5846/17.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Фактичне виконання договору купівлі-продажу, як то оплата покупцем грошових коштів за придбане майно в узгодженій з продавцями сумі та передача вільного від мешканців та речей житлового будинку з ключами і земельної ділянки під ним, доводять спрямованість волі сторін договору на реальне настання передбачених ним наслідків, що спростовує будь-які доводи щодо фіктивності укладеного договору.

Позивач не доводить жодними доказами того, що покупець по оспорюваному договору ОСОБА_4 є родичом або членом сім`ї ОСОБА_3 або був пов`язаною з продавцями особою, що спростовує будь-які сумніви відносно того, що ОСОБА_4 діяв недобросовісно та умисно на шкоду інтересам позивача. Водночас існування родинних чи сімейних чи інших тісних зв`язків між контрагентами оспорюваного договору є одною з основних ознак його фраудаторності і відсутність таких зв`язків між відповідачами спростовує твердження позивача про злонаправленність даного договору проти нього, як кредитора та про зловживання його сторонами цивільним правами.

Щодо погодженої між сторонами ціни купівлі-продажу нерухомого майна за оспорюваним договором, то позивач не довів її заниження. Неналежними є посилання позивача про згенеровану ним станом на 01.03.2025 року довідку з веб сайту Фонду державного майна України з єдиної бази даних звітів про оцінку щодо оціночної вартості майна в 5072714,19 грн., оскільки така оціночна вартість не є ринковою оцінкою та не відображає реальну ринкову вартість проданого майна, не враховує його стан, місце розташування та інші чинники, якими визначається ринкова вартість майна.

Надана позивачем довідка про оціночну вартість сформована у відповідності до положень, які викладені в Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, який затверджений Наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року № 658, який не передбачає визначення ринкової вартості майна із застосуванням Національних стандартів оціночної діяльності, які є обов`язковими у випадку професійного визначення ринкової вартості майна згідно зі статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Під час визначення ціни продажу майна за оспорюваним договором купівлі-продажу сторони керувалися висновками про експертну оцінку земельної ділянки та житлового будинку, що визначена у звітах про оцінку майна, виконані станом на 04.06.2024 року професійним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «КОНСАЛТИНГ ЕКСПЕРТИЗА» (свідоцтво суб`єкта оціночної діяльності №317/23 від 31.05.2023 року, видане Фондом державного майна України). Згідно з цим звітами ринкова ціна земельної ділянки становить 43153,00 грн. а житлового будинку 1332140,00 грн., що зафіксовано у пункті 5 договору купівлі-продажу, посвідченого 27.06.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. (реєстр.№3628). В сукупності визначена суб`єктом оціночної діяльності ринкова вартість майна відповідає ціні його продажу за договором в 1375293,00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, заборона відчуження та/або користування.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом була отримана інформаційна довідка №384718571 від 27.06.2024 року, якою офіційно підтверджувалася відсутність будь-яких обтяжень чи заборон на належне відповідачу ОСОБА_3 нерухоме майно, що, в свою чергу, стало підставою для укладення відповідачем ОСОБА_4 спірного договору.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 37), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45).

Отже, якщо нерухоме майно придбає добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства. Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в п. 52 постанови від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16.

Позивачем не доведено факт, що відповідач ОСОБА_4 знав про існування спірних правовідносин між ним та ОСОБА_3 та не довів існування у відповідача ОСОБА_4 протиправного умислу на порушення його прав чи інтересів при укладенні оспорюваного договору, не надав доказів недобросовісності покупця.

Подані позивачем пояснення та докази не доводять існування в сукупності всіх ознак фраудаторності оспорюваного правочину, що є підставою для відмову у задоволенні позову.

Враховуючи обставини справи, на підставі ст.ст. 3, 5, 13, 16, 204, 215, 216, 228, 234, 387, 655, 1212 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4, 81, 83, 137, 141, 153, 175-178 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинська Ніна Валеріївна про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

СУДДЯ: