Васильківський міськрайонний суд КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/595/22
Провадження № 2/362/110/25
У Х В А Л А

"19" грудня 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_9 , Державне підприємство «Київське лісове господарство», про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсними рішень, повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області Гладій Є.В. в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом в якому просить усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками, шляхом визнання недійсним рішення Застугнянської сільської ради № 13-3-V від 13.06.2006 в частині передачі ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 земельних ділянок. Усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:005:0011, :02:005:0012, :02:005:0013, :02:005:0014, :02:005:0017, :02:005:0018, :02:005:0019, :02:005:0020 шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 . Усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:005:0015, :02:005:0016, шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_2 . Усунути перешкоди у здійсненні Обухівською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:005:0010, :02:005:0021, шляхом їх повернення на користь держави в особі Обухівської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_3 та стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури понесені судові витрати.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. від 03.02.2022 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 131).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області головуючим суддею ОСОБА_11 від 28.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.2 а.с.164).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_11 , справа передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року позовну заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_9 , Державне підприємство «Київське лісове господарство», про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсними рішень, повернення земельних ділянок залишено без руху на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України, оскільки позивачу слід було усунути недоліки позовної заяви шляхом зазначення ціни позову та внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, і додати до позову вказані документи, згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, надавши строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали (т. 3 а.с. 39-43).

10.07.2025 до суду, через систему «Електронний суд» від представника Обухівської окружної прокуратури Ламшиної О.О. надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви згідно ухвали від 03.06.2025 року, з якої слідує, що позивач заперечує про наявність недоліків позовної заяви, які зазначені судом в ухвалі від 03.06.2025, вказуючи про те, що: позовні вимоги мають немайновий характер, при цьому, з урахуванням вартості спірної земельної ділянки, сплачений судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, відповідають сумі сплати судового збору за майнову вимогу; про відсутність обов`язку внесення на депозитний рахунок суду грошової суми у розмірі оцінки земельної ділянки на дату подання позову, оскільки позов є негаторним, а тому вимоги Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 №42-91-ІХ, не підлягають застосуванню до спірних у справі правовідносин, а також не підлягають застосування положення статті 177 ЦПК України, у новій редакції, які не мають зворотної дії у часі та є нормою процесуального права (т.3 а.с. 45-54).

З огляду на зазначене, обґрунтування заяви прокурора на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 03.06.2025 року, за своїм змістом фактично є незгодою з підставами залишення позовної заяви без руху.

Отже станом на день вирішення питання про можливість продовження судового розгляду у справі та на день постановлення цієї ухвали, позивачем (прокурором) не виконано вимоги ухвали від 03.06.2025 та не усунуто недоліків позовної заяви.

При цьому поза увагою прокурора, залишилось те, що Законом № 4292-ІХ Цивільний кодекс України доповнено ч.5 ст. 390 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

При цьому, Прикінцевими та перехідними положеннями передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм закону, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Отже, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює винесення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Вказані норми є обов`язковими для застосування у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

Фактично, норми, що зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача.

Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав добросовісного набувача, закон передбачає, що грошові кошти у розмірі вартості спірного майна мають бути внесені на депозитний рахунок суду, що здійснює розгляд справи, що створює умови для справедливої компенсації при прийнятті судом рішення у справі про задоволення позову.

У рішенні ЄСПЛ у справі «МПП «Фортеця» проти України» зазначено, що необхідність виправити стару "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування.

Відтак суд, відповідно до приписів Закону № 4292-ІХ, очікує від учасників справи, в тому числі й від прокурора, вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та захист прав інших учасників справи за наслідками її розгляду.

Суд також враховує, що статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, отже їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див. рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (JahnandOthers v. Germany).

У разі задоволення позову в цій справі право власності відповідача, яка набула спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до "позбавлення" власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу та призведе до порушення, передбачених ст. 14 Конституції України гарантій права власності на землю.

Водночас, принцип законності вимагає від держави створювати такі судові процедури, які б забезпечували необхідні процесуальні гарантії та, відповідно, дозволяли б національним судовим органам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. рішення у справі "Совтрансавто Холдінг проти України").

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

Враховуючи те, що судовий розгляд у даній справі стосується позовних вимог про витребування земельної ділянки, право на яку зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, а отже, у випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України дії щодо забезпечення права відповідача на компенсацію.

Оцінюючи доводи прокурора, який наполегливо стверджує, що у випадку підтвердження в ході судового розгляду недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України, а у разі спростування відповідних доводів прокурора і встановлення обставин добросовісності відповідачів відмовляє у задоволенні позову, застосовуючи ч. 5 ст. 390 ЦК України, з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду, суд зауважує, що поза увагою прокурора залишилась відсутність у суду процесуальної можливості наперед встановити добросовісність, чи недобросовісність набувача, якими є відповідачі, а також те, що ч. 5 ст. 390 ЦК України є імперативною нормою, якою зокрема, встановлено, що суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Тобто ч. 5 ст. 390 ЦК України не встановлено альтернативу щодо внесення чи не внесення прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду, у тому числі і як підставу для відмови в позові з підстав невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду, а є не інакше, як тлумаченням відповідних норм прокурором на власний розсуд.

При цьому належний висновок щодо добросовісності, чи недобросовісності відповідачів, суд має право викласти лише у судовому рішенні, постановленому за наслідками судового розгляду. Отже, суд має вжити всіх, передбачених законом заходів з метою захисту прав відповідачів, як потенційно добросовісного набувача.

Прокурор протягом усього провадження у суді першої інстанції (після набрання чинності Законом №4292-ІХ 09.04.2025) не заявив жодного клопотання про призначення судової оціночно-земельної експертизи для достовірного визначення вартості ділянок, не просив про відстрочку чи розстрочку внесення коштів на депозит, при цьому, обов`язок обґрунтувати розмір відшкодування та вжити всіх заходів для внесення депозиту покладається виключно на позивача (прокурора); суд не має права з власної ініціативи призначати експертизу чи надавати відстрочку щодо виконання імперативної вимоги ч. 5 ст. 390 ЦК України, оскільки це порушило б принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу (статті 12, 13 ЦПК України).

Крім того, з урахуванням спеціальної мети Закону № 4292-ІХ, спрямованої на виконання державою Україною міжнародних зобов`язань у галузі гарантування прав і свобод людини, а також внесення вказаним законом відповідних змін як до матеріальних, так і до процесуальних нормативних актів, суд вважає, що Закон № 4292-ІХ є спеціальним законом, який має перевагу над загальним («Lexspecialisderogatgenerali»).

Відповідно до частини тринадцятої статті 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд визнає, що прокурор не усунув, визначених судом недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, отже провадження у справі є таким, що відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу (зокрема, вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України), а позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 175, 177, 185, 187, 257, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_9 , Державне підприємство «Київське лісове господарство», про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсними рішень, повернення земельних ділянок залишити без розгляду.

Роз`яснити, що відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Текст ухвали складено 19.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко