Номер провадження: 22-ц/813/2624/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Сегеда О.М. 03 жовтня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати дії та бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса), неправомірними, а саме: в частині не скасування обтяження (арешту) 47790621 на земельну ділянку, кадастровий номер :13:000:0032, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, площею 2 га, накладеного на підставі постанови Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) про арешт майна боржника від 07 вересня 2022 року, серія та номер 63049051, з врахуванням постанови про скасування заходів примусового виконання від 14 листопада 2022 року, а також визнати неправомірними виконавчі дії та незаконними постанови головного державного виконавця Осадчої К.І. від 07 вересня 2022 року про звернення стягнення (арешт) на майно божника; про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; про тимчасове обмеження у праві на полювання; про тимчасове обмеження у праві користування зброєю; про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами; про звернення стягнення (арешт) на кошти на рахунках боржника; про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників та зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі відкликати відомості про ОСОБА_1 в якості боржника з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року (справа №521/19821/19) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2019 року до повноліття дочки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою примусового виконання вказаного рішення суду, 15 вересня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №521/19821/19.

Постановою державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 17 вересня 2020 року було відкрито виконавче провадження.

07 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження № 63049051 головним державним виконавцем Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, про що зроблено запис про обтяження за № 47790621.

Крім того, 07 вересня 2022 року в межах виконавчого провадження № 63049051 головним державним виконавцем Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. були винесенні постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України; про тимчасове обмеження у праві на полювання; про тимчасове обмеження у праві користування зброєю; про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами; про звернення стягнення (арешт) коштів боржника; про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

У зв`язку із погашенням заборгованості по аліментам та існуванням переплати по аліментам, 14 листопада 2022 року постановами головного державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. були скасовані всі обмеження, які були введені 07 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , крім обтяження його права власності на земельну ділянку, яке до теперішнього часу не скасоване і продовжує існувати, та інформація про скаржника досі безпідставно міститься у Єдиному реєстрі боржників.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даною скаргою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвали суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на теперішній час у матеріалах виконавчого провадження відсутня будь-яка інформація про існування арешту на земельну ділянку, на підставі чого скаржник вважає, що на теперішній час не існує документа, яким накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :13:000:0032.

Крім того, на думку апелянта, факт існування заборгованості ОСОБА_1 за будь-який період недоведений.

Сторони про розгляд справи на 09 грудня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року у справі №521/19821/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2019 року до повноліття дочки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 вересня 2020 року, з метою примусового виконання вказаного рішення суду, Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №521/19821/19 (а.с. 29-30).

Постановою державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 17 вересня 2020 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 45).

Станом на 01 вересня 2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складала 30719,46 грн. (а.с. 48 звор.- 49).

Постановою головного державного виконавця Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 06 вересня 2022 року на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 9215,84 грн. (а.с. 51).

07 вересня 2022 року, в межах виконавчого провадження № 63049051, головним державним виконавцем Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчою К.І. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, про що було зроблено запис про обтяження за № 47790621 (а.с. 17).

У той же день, 07 вересня 2022 року, в межах виконавчого провадження № 63049051 головним державним виконавцем Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчою К.І. були винесенні постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України; про тимчасове обмеження у праві на полювання; про тимчасове обмеження у праві користування зброєю; про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами; про звернення стягнення (арешт) коштів боржника; про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с. 10-15).

Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 14 листопада 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 станом на 01 жовтня 2022 року відсутня, переплата складала 19915,54 грн. (а.с. 21-22).

Станом на 02 вересня 2024 року переплата за аліментами складала 54319,54 грн. (а.с. 23-24).

У зв`язку із відсутністю заборгованості по аліментам та існуванням переплати, 14 листопада 2022 року постановами головного державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. були скасовані всі обмеження, які були вжиті 07 вересня 2022 року відносно ОСОБА_1 (а.с. 11-15, 18).

Постановою головного державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. були скасовані заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа №521/19821/19, та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що скаржнику ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер :13:000:0032, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, площею 2 га. (а.с. 16).

Згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за боржником зареєстроване обтяження №47790621 за постановою про арешт майна боржника від 07 вересня 2022 року, виданої Першим Малиновським ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса). Інших об`єктів нерухомості, які належать на праві власності скаржнику, матеріали справи не містять.

Вказане обтяження права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку державним виконавцем скасовано не було, у зв`язку із чим 22 серпня 2024 року скаржник звернувся до Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) із заявою щодо скасування арешту на майно (а.с. 7-8).

Листом виконуючого обов`язки начальника Малиновського ВДВС у м. Одесі у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 06 вересня 2024 року №170574 ОСОБА_1 було відмовлено в скасуванні арешту з земельної ділянки, яка належить скаржнику на праві власності на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19-20).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 1, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та Інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень тау спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» піддягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Пунктом 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону або постанови, передбаченої ч. 4 ст. 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо: при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі ч. 1ст. 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені ч. 1 ст. 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до ст. 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, після погашення скаржником заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку із відсутністю такої заборгованості та існуванням переплати, постановами головного державного виконавця Першого Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) Осадчої К.І. від 14 листопада 2022 року були скасовані всі обмеження, які були введені 07 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , а також заходи примусового виконання, які були застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа №521/19821/19 та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, тому підстави для скасування вищезазначених постанов відсутні (а.с. 11-15, 18).

Постанова про накладення арешту на все майно боржника, що йому належить, була винесена державним виконавцем 07 вересня 2022 року на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 49)

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 07 вересня 2022 року.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно ст. 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів - погашення заборгованості та можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21, від 29 січня 2024 року у справі № 645/2710/17.

З матеріалів справи вбачається, що на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема про офіційне працевлаштування скаржника та можливість звернення стягнення на його заробітну плату, тобто наявності грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів.

Докази на підтвердження того, що боржник працює і отримує постійну заробітну плату, у матеріалах справи відсутні, не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів наявності щомісячного стабільного доходу у скаржника та, відповідно, можливості забезпечення виконання рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

При цьому, оскільки раніше у боржника існувала заборгованість зі сплати аліментів, то вказані обставини дають підстави вважати про можливість виникнення заборгованості в майбутньому.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сам по собі факт погашення заборгованості з аліментів боржником та наявність переплати не є, відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», правовою підставою для зняття арешту з майна виконавцем.

За таких обставин, не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 17 квітня 2023 року в справі № 607/3711/15-ц, від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 742/819/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 577/4889/19), від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19.

Оскільки боржником не надано судам першої та апеляційної інстанцій належних доказів того, що виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке підлягатиме примусовому виконанню ще 5 років, може бути забезпечено в будь-якій інший спосіб, то правильним є висновок суду, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження», правомірно відмовляючи боржнику у виконавчому провадженні у знятті арешту з майна боржника, відповідно відсутні і підстави для зобов`язання державного виконавця вчиняти дії, спрямовані на скасування арешту на майно боржника.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що факт існування заборгованості ОСОБА_1 за будь-який період недоведений, є безпідставними та спростовуються наявною у матеріалах справи довідкою державного виконавця, згідно якої станом на 01 вересня 2022 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 складала 30719,46 грн.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе