Провадження № 2/752/6707/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 0795-4817 від 13.09.2021 в розмірі 7 340,00 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13.09.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0795-4817, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 300 календарних днів з процентною ставкою 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

26.12.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № УКФ-261224-2, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами.

На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 0795-4817 від 13.09.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором № 0795-4817 від 13.09.2021 не виконує, в зв`язку із чим, станом на 08.05.2025 утворилася заборгованість у розмірі 7 340,00 грн, з яких: 1 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту та 6 340,00 грн - заборгованість за відсотками.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.05.2025 в справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с. 52-53).

Копії ухвали про відкриття провадження направлено відповідачу за адресою її реєстрації (а.с. 57).

Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 0795-4817, відповідно до умов якого позичальнику, на умовах строковості, платності і поворотності, було надано кредит у розмірі 1 000,00 грн, строком на 300 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, який підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А226 (а.с. 19-22).

26.12.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № УКФ-261224-2, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги грошові кошти за плату в порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 14-17,17 зворот).

Відповідно до реєстру № 1 до договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року ТОВ «Новий Колектор» набуло права грошової вимоги у сумі 7 340,00 грн до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 0678-3706 від 19.04.2021 року (а.с. 34-36, 36 зворот).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.1. договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги грошові кошти за плату в порядку та строки встановлені цим договором.

Отже, згідно з умовами договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 права вимоги за кредитним договором можуть перейти до нового кредитора лише після передачі ним грошових коштів первісному кредитору.

Проте, доказів, які б підтверджували надання ТОВ «Новий Колектор» попередньому кредитору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошових коштів за передачу права вимоги згідно з договором факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 матеріали справи не містять.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено факт переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0795-4817 від 13.09.2021 від первісного кредитора ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 в справі № 301/2368/14-ц зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Про необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також зазначав Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 в справі № 2-879/11 з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 в справі № 905/306/17 посилався на те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 року в справі № 143/1269/17 та від 26.01.2022 в справі № 637/590/16-ц.

Крім того, як вказав Верховний Суд у постанові № 916/2286/16 від 17.01.2020, відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 в справі № 219/1704/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» видами фінансових послуг є, зокрема, факторинг.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання однієї або декількох з таких видів фінансових послуг, зокрема, факторинг.

Позивачем не долучено доказів на право здійснення факторингу. З матеріалів справи не вбачається наявності у позивача відповідної ліцензії на здійснення факторингової діяльності.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі № 161/16891/15-ц вказано, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Проте в матеріалах справи також відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача у розмірі 1 000,00 грн.

Надана довідка первісного кредитора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 0795-4817 від 13.09.2021 не є випискою за картковим рахунком, не підтверджує виконання банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення первісного кредитора.

Суд виходить із того, що за певних умов обставини щодо перерахування коштів можуть підтверджуватись і іншими доказами, проте такі докази мають оцінюватись судом у взаємозв`язку з іншими доказами та в сукупності з іншими обставинами справи.

Суд також враховує, що висновок щодо оцінки односторонніх документів банку наведений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17 та в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 в справі № 6-16цс15.

Довідка банку є первинним документом у розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції станом на 13.09.2021 року) як господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Однак за визначеннями, які вказані в ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна операція передбачає рух коштів або ініціює переказ шляхом подання або формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів, або ініціює переказ коштів, використовуючи електронний або паперовий документ. Документ на переказ може бути паперовим або електронним, але мова йде про розрахунковий документ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що додана позивачем до матеріалів справи довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не підтверджена первинними документами та сама по собі не може свідчити про факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що із наданих позивачем доказів не вбачається набуття ТОВ «Новий Колектор» права вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, а також не надано суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження перерахування коштів первісним кредитором ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на банківський картковий рахунок відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Відомості про учасників справи:

Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 13, офіс 601, .

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2025 року.

Суддя А. В. Слободянюк