Номер провадження: 22-ц/813/4144/25
Справа № 706/297/23
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» борг у розмірі 417 119,55 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2019 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір страхування наземного транспорту №1203/19-Т/Дп/03, згідно якого позивач взяв зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобілю марки «Ауді», д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

01.10.2019 року, в м. Дніпро, на вул. Криворізькій, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Acura», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . У дорожньо-транспортній пригоді визнано винним відповідача, згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ауді», державний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 602196,61 грн. Розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем на підставі умов договору страхування наземного транспорту склав 516 119,55 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Acura», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ007873043, виданого АТ «СГ «ТАС», що здійснило виплату у розмірі 99 000 грн.

Позивач посилається на здійснений розрахунок шкоди, просить стягнути кошти у розмірі 417 119,55 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу направлено на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за підсудністю.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», , АТ «ОТР Банк», IBAN НОМЕР_4 , борг у розмірі 404853,49 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що по-перше, рішення суду ґрунтується на розрахунку страхового відшкодування від 22.10.2019 року, проте, в матеріалах справи міститься ДВА розрахунки (другий розрахунок здійснено від 25.10.2019 року), які суперечать один одному.

По-друге, слід зазначити підставою судового рішення стало, зокрема, наступне обґрунтування: «…розрахунок містить всі необхідні погодження та підписи сторін, тому у суду відсутні будь-які докази недійсності та невідповідності того, що розрахунок страхового відшкодування від 22.10.2019 року була робоча версія, даний варіант калькуляції був попереднім і був відправлений для ознайомлення, мав загальний характер дослідження, оскільки відсутні будь-які відомості з цього приводу, з казанням «Копія» чи іншої відмітки щодо чорнової копії вказаного розрахунку.» Але у свою чергу і розрахунок від 25.10.2019 року містить підписи обох сторін, необхідні погодження та відсутність збоку страхувальника жодних заперечень, тому вказана аргументація суду не може розглядатися як достатня для обрання певного розрахунку. Тобто, не дослідивши взагалі сам факт неправомірності надання двох розрахунків, дані яких суперечать один одному, судом самостійно та не аргументовано було надано перевагу одному з двох суперечливих розрахунків страхового відшкодування, а саме від 22.10.2019 року, тоді як у справі взагалі відсутні докази, що мали бути складені у відповідності до Договору добровільного страхування, які б підтверджували дані, що містяться у такому розрахунку.

По-третє, обраний судом рахунок від 22.10.2019 року, був виписаний на підставі Висновку експерта № ZU04101900 від 12.10.2019 року, який по своїй суті бав би бути основним документом у справах про відшкодування завданої шкоди. Як прямо зазначав сам Позивач у суді першої інстанції, Висновок експерта № ZU04101900 від 12.10.2019 року, був замовлений з метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості ТЗ, проте Позивач так і не обґрунтував яким положенням Договору страхування він керувався, призначаючи таку експертизу. Відповідно даного Висновку ринкова вартість ТЗ склала 846 869, 55 грн., проте у рахунку від 22.10.2019 року значиться 955 580, 73 грн. Окремо зазначаємо те, що рахунок від 25.10.2019 року також містить іншу середню ринкову вартість ТЗ 846 869, 55 грн. Також, Висновок експерта не містить даних про визначення дійсної вартості на момент настання страхового випадку та залишків ТЗ, розмір реального завданого збитку

По-четверте, наданий Позивачем Висновок експерта № ZU04101900 від 12.10.2019 року, був замовлений з метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості ТЗ, проте відповідно до умов договору добровільного страхування відшкодуванню підлягають прямі збитки.

Також посилається на те, що страхове відшкодування мало бути перераховане на рахунок відповідного СТО, у даному випадку СТО обране Страховиком, а не безпосередньо ОСОБА_3 як потерпілій особі.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 25.11.2025 року на 15:30 год. представник ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не з`явився, про причини неявки апеляційний суд в установленому порядку не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подавав.

Присутній в судовому засіданні представник позивача скаржника ОСОБА_1 адвокат Лета Марія Анатоліївна не заперечувала проти розгляду справи за фактичної явки.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин неучасті в судовому засіданні 25.11.2025 року на 15:30 год. інших учасників справи судом апеляційної інстанції не встановлена, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав осіб, які не з`явилися до судового засідання, щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині розміру заборгованості 404 853,49 грн., в іншій частині вимоги про стягнення заборгованості слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2019 року, в м. Дніпро, на вул. Криворізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Acura», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

У скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був визнаний винним відповідач по справі ОСОБА_1 , відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 року по справі № 205/9987/19 (а. с. 132).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

21.08.2019 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено договір страхування наземного транспорту №1203/19-Т/Дп/03, згідно якого позивач взяв зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобілю марки «Ауді», д/н НОМЕР_1 (а. с. 6-10).

Потерпіла особа ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а. с. 13).

Згідно Звіту № ZU 04101900 від 12.10.2019 року, сума відновлювального ремонту, пошкодженого автомобіля марки «Ауді», д/н НОМЕР_1 , складає 602196,61 грн. (а. с. 16-26), що також підтверджено ремонтною калькуляцією № ZU 04101900 від 04.10.2019 року (а. с. 27-33).

Відповідно до страхового акту №006.01611019-3 від 25.10.2019 року, виплата страхового відшкодування ОСОБА_3 складає 497825,84 грн., відшкодування в порядку регресу складає 516119,55 грн. (а. с. 42).

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування від 22.10.2019 року, сума страхового відшкодування складає 503853,49 грн., та згідно розрахунку страхового відшкодування від 25.10.2019 року, сума страхового відшкодування складає 516119,55 грн. (а. с. 43, 48).

Позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 497825,84 грн., отримувач ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 61986019 від 29.10.2019 року (а. с. 53).

Цивільноправова відповідальність транспортного засобу Acura», номерний знак НОМЕР_2 , застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ007873043 виданого АТ «СГ «ТАС» (а. с. 164).

Тому, АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату одержувачу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» у розмірі 99000,00 грн., згідно квитанції від 04.02.2020 року (а. с. 54).

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію щодо сплати невідшкодованої суми у розмірі 417119,55 грн. (а. с. 52).

Крім того, на виконання ухвали суду від 12.12.2023 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві, надіслано належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 08.07.2020 року №8045/2020/2086504, на підставі якого належний громадянці ОСОБА_4 автомобіль «Audi Q7», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було перереєстровано на нового власника (а. с. 191-193).

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) та положеннями статті 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Колегія суддів зазначає, що у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа №686/17155/15-ц, вказав, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2019 року, в м. Дніпро, на вул. Криворізьке шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Acura», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

У скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був визнаний винним відповідач по справі ОСОБА_1 , відповідно до постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2019 року по справі № 205/9987/19.

Автомобіль «Ауді», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 був застрахований ПАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується договором страхування наземного транспорту №1203/19-Т/Дп/03 від 21.08.2019 року.

Згідно Звіту № ZU 04101900 від 12.10.2019 року, сума відновлювального ремонту, пошкодженого автомобіля марки «Ауді», д/н НОМЕР_1 , складає 602196,61 грн. що також підтверджено ремонтною калькуляцією № ZU 04101900 від 04.10.2019 року.

Відповідно до страхового акту №006.01611019-3 від 25.10.2019 року, виплата страхового відшкодування ОСОБА_3 складає 497825,84 грн., відшкодування в порядку регресу складає 516119,55 грн.

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування від 22.10.2019 року, сума страхового відшкодування складає 503853,49 грн., та згідно розрахунку страхового відшкодування від 25.10.2019 року, сума страхового відшкодування складає 516119,55 грн.

Позивачем ПАТ «СК «Арсенал Страхування» виплачено страхове відшкодування у розмірі 497825,84 грн., отримувач ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 61986019 від 29.10.2019 року

Цивільноправова відповідальність транспортного засобу Acura», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ007873043 виданого АТ «СГ «ТАС».

Тому, АТ «СГ «ТАС» у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку здійснило виплату одержувачу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 99 000,00 грн., згідно з квитанцією від 04.02.2020 року.

Оскільки майновий збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Ауді», д. н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу АТ «СГ «ТАС» у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку розмір страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 99 000,00 грн., то із ОСОБА_1 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню в порядку суброгації різниця між фактичними витратами страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування 503 853,49 грн. та страховим відшкодуванням від АТ «СГ «ТАС» 99 000,00 грн., тобто 404 853,49 грн. (503 853,49 99 000).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу, який набув право вимоги в порядку суброгації, як страховик, який фактичного виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування страхувальнику (потерпілому у ДТП).

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18(провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17(провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 та від 02 жовтня 2024 року у справі №175/4710/16 , підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права вимоги потерпілої особи в межах здійсненої виплати до особи, відповідальної за завдані збитки.

Взявши до уваги розрахунок страхового відшкодування здійснений від 22 жовтня 2019 року оскільки, він обґрунтований, належним чином завірений, відповідає умовам Договору страхування наземного транспорту №1203/19-Т/Дп/03 від 21.08.2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача грошові кошти у розмірі 404 853,49 грн. у відповідності до положень 1194 ЦК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що рішення суду ґрунтується на розрахунку страхового відшкодування від 22.10.2019 року, проте, в матеріалах справи міститься ДВА розрахунки (другий розрахунок здійснено від 25.10.2019 року), які суперечать один одному, апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано взято за основу розрахунок страхового відшкодування здійснений від 22 жовтня 2019 року, так як цей розрахунок міститься всі необхідні погодження та підписи сторін, відсутні будь-які докази недійсності та невідповідності того, що розрахунок страхового відшкодування від 22.10.2019 року був робочою версією, даний варіант калькуляції був попереднім і був відправлений для ознайомлення, мав загальний характер дослідження, оскільки відсутні будь-які відомості з цього приводу, з казанням «Копія» чи іншої відмітки щодо чорнової копії вказаного розрахунку.

При цьому, обґрунтовуючи апеляційну скаргу запереченнями щодо наявного у справі розрахунку від 22.10.2019 року та висновку експерта № ZU04101900 від 12.10.2019 року, скаржник з огляду на положення частини першій статті 106 ЦПК України не подав до суду власник висновок експерта, складений на його замовлення.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях клопотання про проведення судової авто товарознавчої експертизи відповідач не заявляв, незважаючи на сприяння у поданні відповідних доказів, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції.

При вирішенні даного спору суд керується вимогами ст.1192 ЦК України, відповідно до якої: якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З приводу механізму визначення розміру заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспортного засобу, Верховний Суд у постанові №911/482/17 від 20 березня 2018 року зазначив: «Суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Оскільки за результатом експертизи встановлено, що транспортний засіб AUDI Q7 держ. номер НОМЕР_1 . не підлягає відновлювальному ремонту, тому страхове відшкодування було відшкодовано безпосередньо страхувальнику ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи, і саме така сума є реальним розміром збитків, що підлягають відшкодуванню в розумінні статті 1192 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 11.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова