Справа № 723/4806/25
Провадження № 2/723/6009/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Клапійчук Б.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.05.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит № , відповідно до умов якого позикодавець надав грошові кошти у розмірі 20000 грн., строком користування кредитом (траншем) 30 календарних днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту 3 роки, річна відсоткова ставка 638,75 %, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом.

Зазначають, що відповідач не виконала умов договору про споживчий кредит належним чином, внаслідок чого на день формування позовної заяви утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит № від 22.05.2019 року в розмірі 158908,60 грн., яка складається з наступного: 10010,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 148898,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Також зазначають, що 14.07.2021 року було укладено договір № 14-07-21, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № .

10.01.2023 року було укладено договір № 1-01/2023, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за договором № .

На підставі викладеного, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № від 22.05.2019 року в розмірі 133683,39 грн., яка складається з наступного: 10010,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 123673,39 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн.

04.12.2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила частково задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наступне. Вважає, що позивачем незаконно нарахована заборгованість по процентам в розмірі 148898,60 грн., оскільки умови договору, щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,75 % добових та процентної ставки на рівні 638,75 % річних відповідно до договору є нікчемними, так як відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8, не може перевищувати 1 %. Крім того, вказує, що кредитодавцем не було враховано військовий стан під час якого важко працевлаштуватись, те, що на її утриманні двоє неповнолітніх дітей, при цьому вважає, що у позивача є можливість застосувати до неї Програму лояльності для споживачів фінансових послуг та частково списати хоча б 50 відсотків боргу. Також зазначає, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї 25000 грн. на правничу допомогу слід відмовити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили цивільну справу розглянути у відсутності представника, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.05.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит № , відповідно до умов якого позикодавець надав грошові кошти у розмірі 20000 грн., строком користування кредитом (траншем) 30 календарних днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту 3 роки, річна відсоткова ставка 638,75 %, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом. Договір підписаний електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який було вислано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер позичальника в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Вказане підтверджується копіями: договору про надання позики, пропозиції надання 8 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 27.01.2020 року, акцепту оферти від 27.01.2020 року на отримання 8 траншу кредиту, правил надання грошових коштів у позику.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Факт отримання грошових коштів в розмірі 10010 грн., зарахованих на платіжну картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ «ІНФІНАНС» та роздруківкою з сервісу онлайн платежів «iPay.ua» № 8375_1 від 07.07.2025 року.

З копії розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 22.05.2019 року вбачається, що станом на 14.07.2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 158908,60 грн., яка складається з наступного: 10010,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 148898,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

14.07.2021 року було укладено договір № 14-07-21, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № .

10.01.2023 року було укладено договір № 1-01/2023, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за договором № .

Вказане підтверджується копіями договорів факторингу та відступлення прав вимоги, копіями додатків до них, акту приймання-передавання реєстру боржників, акту зарахування зустрічних однорідних вимог, акту прийому-передачі реєстру боржників та копіями реєстрів боржників.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № від 25.05.2019 року.

Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості.

Станом на 29.10.2025 року у ОСОБА_1 перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 158908,60 грн., яка складається з наступного: 10010,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 148898,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Пунктом 2 ст. 1050 ЦК передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).

На підставі викладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідача на незаконність нарахування позивачем заборгованості по процентам в розмірі 148898,60 грн. та не врахування ним п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як відсотки були нараховані кредитодавцем за період з 14.07.2021 року по 24.05.2022 року, а зміни до Закону України «Про споживче кредитування» почали діяти з 23.11.2023 року. Крім того, кредитодавець самостійно, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності зменшив розмір заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги з 148898,60 грн. до 123673,39 грн.

Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

Судом встановлено, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконала, у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Правилами ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підтверджується: заявкою про надання юридичної допомоги № 774 від 01.09.2025 року, договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс листом з тарифами на послуги, витягом з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року з детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 25000 грн.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заву, посилається на те, що в матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, на підставі чого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї 25000 грн.

З витягу з Акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 р., підписаного керуючим адвокатського об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та директором ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" як сторонами за договором №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 р., вбачається, що за заявкою щодо примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № надані такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. на суму 4000 грн., підготовка пропозицій - 3 год. на суму 6000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 5 годин на суму 15000 грн.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критерії в співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути сторона позивача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та по них є стала судова практика, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, з огляду на те, що поданий позов є шаблонним, більша частина його тексту містить цитування положень законів, крім того з матеріалів позову не вбачається підготовка яких пропозицій здійснювалася при наданні правової допомоги, суд приходить до висновку щодо часткового відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. Така сума визначена враховуючи принцип співмірності та реальності адвокатських витрат, а також відповідає критерію розумності їхнього розміру, виходячи з даних конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатським об"єднанням роботи.

З врахуванням викладеного, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача мають бути стягнені витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422.40 грн.

На підставі ст. 526, 610, 611, 612, 623, 625, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», (місцезнаходження: 01133, м. Київ Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ) заборгованість за договором № від 25.05.2019 року в розмірі 133683 (сто тридцять три тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 39 коп., яка складається з наступного: 10010,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 123673,39 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», (місцезнаходження: 01133, м. Київ Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя