Провадження №2-з/359/163/2025
УХВАЛА

13 листопада 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладен-ня шлюбу, визнання квартири та транспортних засобів спільною сумісною власністю сторін, а також поділ цього нерухомого та рухомого майна,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся з вказаною заявою та посилається на те, що він пред`явив позов про встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 без укладення шлюбу в період часу з січня 2018 року по липень 2025 року; визнання квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю сторін; а також здійснен-ня поділу цього нерухомого та рухомого майна шляхом: визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 та на автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 ; а також стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за різницю у вартості транспортних засобів в розмірі 353480 гривень 00 копійок. ОСОБА_3 може відчужити спірне нерухоме та рухоме майно у власність інших осіб. В такому випадку виконання рішення суду про задоволення позову стане неможливим. Тому представник позивача ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 .

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову розглянуто без виклику учасників справи та без проведення судового засідання. Дослідивши письмові докази, приєднані до вказаної заяви, суддя дійшов таких висновків.

В листопаді 2025 року представник позивача ОСОБА_1 пред`явив до Бориспіль-ського міськрайонного суду позов (а.с.8-15), в якому він просить встановити факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 без укладення шлюбу в період часу з січня 2018 року по липень 2025 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю сторін; а також здійснити поділ цього нерухомого та рухомого майна у такий спосіб: визнати за позивачем право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 та на автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 ; а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у вартості транспортних засобів в розмірі 353480 гривень 00 копійок.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1, ч.3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб. Водночас, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції.

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №446579701 від 7 жовтня 2025 року (а.с.16-17) вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутній запис про обтяження вказаної квартири. Тому відповідач може в будь-який час відчужити цей об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб. Зі змісту листа заступника начальника РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві від 16 жовтня 2025 року (а.с.18) вбачається, що за ОСОБА_3 також зареєстровано автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 . У зв`язку з тим, що інформація про арешт або інше обтяження цих транспортних засобів відсутня, відповідач може відчужити вказане рухоме майно у власність інших осіб.

Після відчуження спірної квартири та транспортних засобів виконання рішення суду про задоволення позову стане неможливим. Крім того, ОСОБА_2 буде змушений оспорювати дійсність правочинів щодо відчуження спірного нерухомого та рухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно утруднить відновлення права позивача.

Зі змісту резолютивної частини пред`явленого позову (а.с.14-15) вбачається, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 . Ця обставина свідчить про те, що обраний представником позивача ОСОБА_1 захід забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Безумовно, накладення арешту на квартиру та транспортні засоби призведе до втручання держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння її майном. Таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати спірне нерухоме та рухоме майно. Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача. Крім того, арешт квартири та транспортних засобів полягає у позбавленні ОСОБА_3 можливості лише розпоряджатись її майном. Відповідач має право повноцінно користуватись та володіти ним. Це свідчить про те, що накладення арешту на спірне нерухоме та рухоме майно не призведе до жодних негативних наслідків. Тому вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення пред`явленого позову допустимо накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 .

Вжиття вказаного процесуального заходу не спроможне спричинити ОСОБА_3 збитки. Ця обставина свідчить про відсутність потреби у вжитті до позивача заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes Benz», номерний знак НОМЕР_2 .

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іденти-фікаційний номер НОМЕР_3 , проживає в кв. АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іденти-фікаційний номер невідомий, проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня постановлення судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець