Справа №243/9749/25
Провадження №2/243/2215/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання, Коваленка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2025 року адвокат Прокопцев С.В., діючи на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 16 грудня 1964 р. належав ОСОБА_3 . Після його смерті дружина померлого ОСОБА_4 прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним у вказаному будинку, однак право власності на будинок не зареєструвала. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Позивач стверджує, що після смерті матері вона прийняла спадщину, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, пославшись на відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вказаний будинок. Через це позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину у нотаріальному порядку. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 22.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.11.2025підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи по суті призначено на 24.12.2025.

У встановлений судом строк представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вирішити справу згідно вимог діючого законодавства.

Позивач та його представник надали заяву про розгляд справи без їх участі, наполягають на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого 5 червня 1963 року Райгородською сільрадою Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьком в свідоцтві вказано ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_4 .

20.07.1962 між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 12.02.1993 з актовим записом №26. Після одруження, ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_7 .

З копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 липня 1985 року Райгородською сільрадою Слов`янського району Донецької області, вбачається, що ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8 , прийнявши прізвище чоловіка - ОСОБА_9 .

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської районної ради від 16 грудня 1964 року ОСОБА_3 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 , площею 700 кв. м.

На підставі вказаного рішення виконкому договором від 16 грудня 1964 року, укладеному між виконавчим комітетом Слов`янської районної ради та ОСОБА_3 , останньому надано у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 700 кв. м.

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані до 5 серпня 1992 р. та не підлягають прийняттю в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на житлове територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Таким чином, побудований до 5 серпня 1992 року на відведеній в установленому законодавством порядку земельній ділянці житловий будинок був власністю батька позивача - ОСОБА_3 , однак в установленому законодавством порядку право власності на будинок він не зареєстрував.

Згідно довідки Слов`янської міської військової адміністрації від 3 вересня 2025 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 1 січня 2023 року в КП БТІ не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 власник будинку ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 10 березня 2004 року.

В зв`язку зі смертю ОСОБА_3 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшов спірний будинок

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 заповіту не залишив, в зв`язку з чим спадкування здійснюється за законом.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно дост.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем.

Таким чином, після смерті чоловіка ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 успадкувала спірний будинок, який тому належав.

Копією свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на її майно, у т.ч. спірний будинок, яку спадкодавець успадкувала після смерті чоловіка.

Оскільки ОСОБА_4 заповіту не залишила, відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України здійснюється за законом.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_1 (позивач), яка у відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

В той же час, постановою державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області від 16 жовтня 2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють право власності спадкодавця на житловий будинок.

Таким чином, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на вказане майно.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Нормою ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Таким чином, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 р. (справа № 227/3750/19).

Суд приймає до уваги, що позивач отримала відмову нотаріуса в оформленні права власності на вказаний житловий будинку в порядку спадкування за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Отже, у позивача відсутня можливість оформити в нотаріальному порядку своє право власності на будинок, яка станом на день смерті спадкодавця належала саме їй. Вказане є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 968,96 грн. судового збору, однак вимога щодо відшкодування понесених судових витрат не заявлена, тому судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 316, 321, 328, 392, 1216, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Миколаївської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 59,1 кв. м, житловою площею 37,9 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, погріб В, огорожа №1, колодязь №2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повний текст рішення суду складений 24 грудня 2025 року.

Суддя О.О. Соловйова