ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, на ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 15 вересня 2025 року про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, у складі судді Антонюка О.А. по справі № 201/4698/24 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про усунення перешкод у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №201/4698/24 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про усунення перешкод у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задоволено (а.с.229-245 Том І).

У серпні 2025 року Дніпропетровська обласна прокуратура подала суду першої інстанції заяву про винесення додаткового рішення у справі, посилаючись на позитивний результат розгляду позовних вимог, стягнення на користь прокуратури судового збору за подання позову, однак, судом не вирішено питання розподілу судового збору між сторонами за подання позивачем заяви про забезпечення позову, де судовий збір сплачений обласною прокуратурою у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №946 від 16 квітня 2024 року. Вважає, що, в силу ст. 133, 141 ЦПК України, сплачений судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача на користь обласної прокуратури, а тому на підставі ст. 270 ЦПК України просить суд винести додаткове рішення із порушеного питання.

Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 15 вересня 2025 року заяву першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про ухвалення додаткового рішення про стягнення судового збору, який сплачено за подання заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві користування та розпорядження земельною ділянкою, скасування державної реєстрації і стягнення судових витрат - залишено без розгляду, з підстав порушення заявником строку, встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України, який останній не просив поновити, що є наслідком застосування положень ст. 126,127 ЦПК України (а.с.62,63 Том ІІ).

Не погодившись з цією ухвалою суду першої інстанції перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Миргородська О.М. у жовтні 2025 року подала апеляційну скаргу, де зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування ч.8 ст. 141 ЦПК України, не врахувавши, що зазначена норма відноситься до судових витрат у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а не розподілу судового збору, що є різними поняттями та що має різні юридичні наслідки такого розподілу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі (а.с.67-70 Том ІІ).

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено. Рішення набрало законної сили. Представник прокуратури із відповідною заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся до суду лише 14 липня 2025 року, тобто, поза межами встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України процесуального строку, при цьому не просив поновити пропущений процесуальний строк на подання такої заяви, як це передбачено ст. 126, ч.1 ст. 127 ЦПК України. Суд першої інстанції вважав при цьому, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів категорично не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, колегія суддів відзначає, що у ст. 270 ЦПК України зазначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, у випадках якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Колегія суддів наголошує, що здійснення правосуддя потребує значних матеріальних ресурсів. Джерелом цих ресурсів є кошти Державного бюджету України і кошти осіб, які беруть участь у справі. З державного бюджету фінансується матеріально-технічне забезпечення суддів, оплата праці суддів, допоміжного персоналу та інші видатки, пов`язані із забезпеченням діяльності кожного суду як такого. Витрати, що виникають у зв`язку із провадженням по конкретній справі, несуть сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Ці витрати називаються судовими.

Таким чином, судові витрати - це фактичні грошові витрати, які несуть особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу у зв`язку із зверненням до суду та розглядом справи в суді.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

З наведеного належить встановити, що судові витрати розмежовуються між судовим збором та витратами, пов`язаними з розглядом справи та мають різне правове регулювання.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеними вище нормами процесуального права розподіл судового збору, сплаченого позивачем як за подання позову, так і за подання заяв по суті, з процесуальних питань, є обов`язком суду при ухваленні судового рішення по суті спору. У разі відсутності такого розподілу в судовому рішенні, суд першої інстанції ухвалює з цього приводу додаткове рішення в порядку ст. 270 ЦПК України, та вирішує питання розподілу сплаченого позивачем судового збору, в даному випадку, судового збору подання заяви про забезпечення позову у даній справі у розмірі 1211,20 грн.

Натомість, у ч.3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів відзначає, що, застосувавши ч.8 ст. 141 ЦПК України та наголосивши про пропуск строку для подання такої заяви, суд першої інстанції не врахував, що вирішення питання про сплачений позивачем судовий збір не обмежується будь-яким строком, а зазначена норма процесуального права стосується виключно витрат, пов`язаних з розглядом справи, як то, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Колегія суддів повністю приймає до уваги доводи скаржника про невідповідність застосованої судом першої інстанції норми процесуального права до предмету заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої обласною прокуратурою щодо розподілу судового збору у справі, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, та вважає такі доводи слушними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції не було жодних підстав для застосування ст. 126,127, ч.8 ст. 141 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасування на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Дніпропетровської обласної прокуратури про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задовольнити.

Ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 15 вересня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 10 грудня 2025 року.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна