Справа № 164/2027/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2025 року Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,
при секретарі Наумик Н.В.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника органу опіки та піклування Пархомової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Маневичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, що не заявляютьсамостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, служба у справах дітей Колківської селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, що не заявляютьсамостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, служба у справах дітей Колківської селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком обох дітей згідно свідоцтва про їх народження є відповідач ОСОБА_3 . Позивач та відповідач перебували в шлюбі який було зареєстровано 09.10.2005 року в Борохівській сільській раді Ківерцівського району Волинської області за актовим записом № 5 та розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області 17 жовтня 2013 року (справа № 158/2394/13-ц). Також позивач ОСОБА_2 є матір`ю ще трьох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Це діти народженні спільно з ОСОБА_9 . Шлюб з ним зареєстровано 01 серпня 2025 року у Луцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 808, про що 01 серпня 2025 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . До того часу вони проживають спільно та ведуть спільний побут з ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 з 2013 року. ОСОБА_9 для усіх п`ятьох дітей є як батько, який займається їх вихованням та забезпеченням. Відповідач ОСОБА_3 з 2013 року взагалі самоусунувся від обов`язків батька щодо дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Відповідач ОСОБА_3 виїхав у невідомому напрямку. Останнім місцем його відомого проживання є АДРЕСА_2 . Факт відсутності відповідача у місці його реєстрації, а також і те що він жодних зв`язків не підтримує з своїми дітьми як батько встановлено було комісією Великоосницького старостинського округу Волинської області. Аналогічно було проведено обстеження сім`ї за місцем проживання дітей комісію Підгайцівської сільської ради та встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає дітям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Відповідач як батько не здійснює всебічний догляд за цими дітьми, а саме фізичний, медичний, матеріальний, духовний, освітній, культурний, виховний, і т.д.. Він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Пояснила, що при спілкуванні з дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , останні свого біологічного батька взагалі не знають і вважають своїм батьком іншого чоловіка ОСОБА_9 .
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав до суду заяву в якій просить проводити дане судове засідання без його участі, а також не подав відзив на позовну заяву.
Представник служби у справах дітей Колківської селищної ради Луцького району Волинської області Пархомова О.В. в судовому засіданні висловила позицію, що позовні вимоги підтримує і вважає, що оскільки ОСОБА_3 протягом багатьох років не приймає участі у вихованні дітей, то він повинен бути позбавлений батьківських прав.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні.
Відповідач ОСОБА_3 з 2013 року самоусунувся від обов`язків батька щодо дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Останнім місцем його відомого проживання є АДРЕСА_2 . Факт відсутності відповідача у місці його реєстрації, а також і те що він жодних зв`язків не підтримує з своїми дітьми як батько встановлено було комісією Великоосницького старостинського округу Волинської області. Аналогічно було проведено обстеження сім`ї за місцем проживання дітей комісію Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає дітям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Відповідач як батько не здійснює догляд за цими дітьми, а саме фізичний, медичний, матеріальний, духовний, освітній, культурний, виховний, і т.д. Діти знаходиться на повному утриманні Позивача.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення батька від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач ОСОБА_3 , як батько неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан.
У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На переконання суду висновок № 10 від 10.11.2025 винесений виконавчим комітетом Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 - є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтереси дітей від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей.
З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання неповнолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,89, 141, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, що не заявляютьсамостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, служба у справах дітей Колківської селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), жителя АДРЕСА_2 - позбавити батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , житель: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, місцезнаходження: 45604, с. Підгайці, вул. Шкільна, б. 30, Луцького району Волинської області, .

Третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Колківської селищної ради Луцького району Волинської області місцезнаходження: 44661, сел.. Колки , вул. Грушевського, б. 42, Луцького району Волинської області, .

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2025 року.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.