Дата документу 18.12.2025
Справа № 501/5471/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Царюк М.З. про скасування заборони у праві виїзду за межі України по цивільній справі за

позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

до

відповідачів

1 ОСОБА_1

2 ОСОБА_2

3 ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

02.12.2025 представник боржника ОСОБА_1 адвокат Царюк М.З. звернулася до Чорноморського міського суду Одеської області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2011 по цивільній справі №2-1621/11 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2011 вжито заходи забезпечення позову шляхом тимчасової заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у праві виїзду виїзду за кордон строком дії до закінчення провадження у справі.

Заявник стверджує, що зобов'язання по кредитному договору в рамках даної цивільної справи виконано в добровільному порядку.

На підставі викладеного заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

До суду від заявника надійшла заява про розгляд заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон за його відсутністю, в якій заявник просить задовольнити вказану заяву.

У судове засідання ініші учасники не з`явились, були повідомлені належним чином.

Дослідивши заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд керується наступним.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08.12.2011 по цивільній справі №2-1621/11 задоволено вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с.43).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2011 вжито заходи забезпечення позову шляхом тимчасової заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у праві виїзду виїзду за кордон строком дії до закінчення провадження у справі (а.с.26).

Зобов'язання по кредитному договору в рамках даної цивільної справи виконано в добровільному порядку, що підтверджується листом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.12.2013 (а.с.4).

Отже, відсутнє відкрите виконавче провадження, в межах якого обмеження у праві виїзду за межі України для заявника сприяло б примусовому виконанню рішення суду.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, згідно з ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії»(«Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Як зазначено у ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч.5, ч.6, ч.7 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тому наявні підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, які встановлені ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2011.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 адвоката Царюк М.З. про скасування заборони у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно громадянина ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України, застосовану ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2011 по справі №2-1621/11.

Направити копію ухвали до Державної Прикордонної служби України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко