ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3093/25

Провадження № 22-ц/820/2684/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

розглянув в порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу №688/3093/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Васильченко Ганною Іванівною, на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року, в складі судді Цідик А.Ю., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року у розмірі 54000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №101491187, згідно з умовами якого фінансова установа зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 10000 грн, а позичальник зобов`язаний повернути надані кошти кредитодавцю, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, визначені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за умовами договору виконало та надало відповідачу кредитні кошти, однак відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту. 10 лютого 2022 року було укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №101491187. 10 березня 2023 року було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №101491187. Заборгованість відповідача за договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року становить 54000 грн, яка складається з: 10000 грн заборгованості за тілом кредиту, 42100 грн заборгованості за процентами, 1900 грн заборгованості за комісією.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 54000 грн, що складається з 10000 грн тіло кредиту, 42100 грн відсотки, 1900 грн комісія за надання кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 5000 грн витрат на правничу допомогу та 2422,40 грн судового збору.

Рішення суд першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути суму неповернутого кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитними коштами, оскільки з 2014 року перебуває на військовій службі в ЗСУ і по сьогоднішній день, що підтверджується його військовим квитком від 18.05.2009, за цей час відповідач неодноразово брав участь в бойових діях та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.05.2016.

Крім того, позивачем незаконно нараховано відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування, встановленого в кредитному договорі. Строк кредитування 30 днів з 27.10.2021 по 26.11.2021, а з наданого розрахунку заборгованості слідує, що проценти нараховувалися з 27.10.2021 по 25.01.2022. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатив відповідну комісію та певну частку заборгованості матеріали справи не містять, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, а тому строк кредитування не був продовжений. Отже, заборгованість за відсотками становить 5100 грн за 30 днів, оскільки нарахована сума відсотків після закінчення строку кредитного договору, задоволенню не підлягає.

Вказала, що позивачем неправомірно нараховано комісію за видачу кредиту, оскільки позивачем не зазначено за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемним і у задоволенні позовної вимоги у частині стягнення комісії позивачу слід відмовити.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 21 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідач посилається не на ту редакцію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як договір про споживчий кредит №101491187 укладений 27 жовтня 2021 року, проценти за користування кредитом нараховані до 23 лютого 2022 року, а редакція цього закону зазначена представником відповідача від 31 серпня 2025 року. Тому слід застосовувати редакцію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 01 серпня 2021 року.

Як слідує з копії військового квитка, а саме пункту 15, відповідач з 24 вересня 2015 року прийнятий на військову службу за контрактом, а не за мобілізацією, як це передбачено пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 01 серпня 2021 року). Відповідачем не надано жодних доказів, що він був саме призваний в період з 27 жовтня 2021 року (дата укладення договору) по 23 лютого 2022 року (останній день нарахування процентів відповідачу), не надано доказів, що відповідач в такий період брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або перебував безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Щодо нарахування процентів зазначає, що відбулась автопролонгація договору спочатку на 60 днів відповідно до п.п. 2.3.1.2 договору, після чого відсотки нараховувались до 23 лютого 2022 року на підставі п. 4.2 договору. В даному випадку проценти нараховувались згідно з п. 4.2. договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто за іншого розміру процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору в строк до 23 лютого 2022 року, у зв`язку із обмеженнями встановленими п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. Щодо комісії за надання кредиту, то дана умова передбачена кредитним договором, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність відповідача щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за кредитним договором.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 27 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено договір про споживчий кредит №101491187 (індивідуальна частина) шляхом підписання кредитного договору відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Факт ідентифікації особи позичальника та надання йому відповідного одноразового ідентифікатора «J60855» підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан».

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3., 1.4. кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 10000,00 грн; кредит надається строком на 30 днів з 27.10.2021 до 26.11.2021; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 26.11.2021.

Згідно з пунктом 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно із пунктом 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 5100,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.6. кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.2.3. кредитного договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) процентної ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою процентною ставкою згідно з п. 1.6. договору.

Згідно з пунктом 2.3.1.1. кредитного договору пролонгація на пільгових умовах здійснюється таким чином: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан « та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №101491187.

Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийнято право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками.

Відповідно до п. 2.3. договору факторингу з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №101491187.

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 54000 грн, що складається з 10000 грн тіло кредиту, 42100 грн процентів за користування кредитом, 1900 грн комісія за надання кредиту.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частинами 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101491187 (індивідуальна частина) шляхом підписання кредитного договору відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Факт ідентифікації особи позичальника та надання йому відповідного одноразового ідентифікатора «J60855» підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан».

На підтвердження укладення в електронній формі договору про надання споживчого кредиту №101491187 від 27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивач надав його паперову копію, в якій зазначено усі реквізити відповідача, в тому числі паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання, а також інформація щодо умов кредитування. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був введений ОСОБА_1 , особу якого попередньо ідентифіковано ТОВ «Мілоан», і на вказаний ним номер телефону відправлено одноразовий ідентифікатор J60855 для акцептування вищевказаного договору. Наведене також підтверджується довідкою про ідентифікацію, складеною ТОВ «Мілоан».

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, договір вважається укладеним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належне укладення договору про споживчий кредит №101491187 від 27 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у позику від ТОВ «Мілоан» за договором про споживчий кредит №101491187 від 27 жовтня 2021 року підтверджується копією квитанції № від 27 жовтня 2021 року.

Відповідач не надав доказів на спростування факту перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів. Також відповідач не надав доказів, що номер рахунку, який відкрито в банку та зазначений представником позивача, не належить ОСОБА_1 та на нього не було здійснено перерахування кредитних коштів.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №101491187 від 27 жовтня 2021 року виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 10000,00 грн були перераховані на банківський картковий рахунок відповідача.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 1.3., 1.4. договору про споживчий кредит №101491187 від 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 10000,00 грн загальним строком на 30 днів з 27.10.2021 до 26.11.2021.

Згідно із пунктом 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 5100,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,7% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач отримав кредитні кошти за договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року у сумі 10000 грн, однак він належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у передбачений договором строк.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10000 грн є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості слідує, що відповідачу щоденно нараховувалися проценти за процентною ставкою 1,7% у період з 27.10.2021 по 26.11.2021, а в період з 27.11.2021 до 25.01.2022 за процентною ставкою 5%.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що йому відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовцю, не повинні нараховуватись проценти по кредиту.

Оцінюючи вказані доводи, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (від 01 серпня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

У листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5.

На підтвердження наявності у ОСОБА_1 пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідачем надано копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 18.05.2009 та копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.05.2016. З наданих документів слідує, що з 24.09.2015, на підставі укладеного контракту, ОСОБА_1 був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 . 20.05.2016 відповідач отримав посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_4 . З 01.02.2024 ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_5 .

Таким чином, доказів того, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору (27.10.2021) перебував на військовій службі та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, немає.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не доведено ті обставини, що на нього розповсюджуються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.».

Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору №101491187 від 27 жовтня 2021 року встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 27 жовтня 2021 року по 26 листопада 2021 року, з обов`язком повернення кредитних коштів, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування ними до 26 листопада 2021 року.

Отже, умовами спірного кредитного договору сторони визначили термін (дату) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 26.11.2021.

Подальше користування позичальником кредитними коштами визначалось порядком пролонгації кредиту, встановленим пунктом 2.2 договору, якими визначається волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту.

Відповідно до пункту 2.2 розділу 2 договору «Умови виконання» встановлено: позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

У пункті 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил.

Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору.

За таких обставин, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом до 26.11.2021, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.

Отже, строк дії кредитного договору закінчився 26.11.2021, після цієї дати кошти не були повернуті, тому строк кредитування був пролонгований на загальних умовах до 25.01.2022, що відповідає пункту 2.3 договору, на строк не більше 60 днів.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів включає період з 27 жовтня 2021 року по 25 січня 2022 року, при цьому розмір процентів становить 35100 грн (за період з 27.10.2021 по 26.11.2021 проценти нараховані за процентною ставкою 1,7% в розмірі 5100 грн, в період з 27.11.2021 по 25.01.2022 за процентною ставкою 5% в розмірі 30000 грн).

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом до 26 листопада 2021 року, пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, обґрунтованим є стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» процентів в розмірі 35100 грн.

Крім того, позивач, в період з 10.02.2022 по 23.02.2022 нарахував відповідачу проценти за користування кредитом в розмірі 7000 грн відповідно до пункту 4.2. кредитного договору.

Згідно з пунктом 4.2 договору про споживчий кредит №101491187 від 27 жовтня 2021 рокуу разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору.

Проте, звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «Коллект Центр» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України стягнення процентів як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, позивач не заявляв, а тому самостійне застосування судом таких наслідків є неприпустимим з огляду на порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України).

Отже, в позовній заяві ТОВ «Коллект Центр»» вимог про стягнення процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, не заявляв, тому нараховані проценти за період з 10.02.2022 по 23.02.2022 в розмірі 7000 грн не підлягають стягненню.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з укладеним кредитним договором №101491187 від 27 жовтня 2021 року, тіло кредиту становить 10000 грн, в той час як відповідно до п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту складає 1900 грн, яку позивачем було включено до заборгованості з тіла кредиту.

Колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення комісії у вищевказаному розмірі є неправомірною з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Аналіз змісту договору, укладеного з ТОВ «Мілоан» свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються ОСОБА_1 та за які встановлено комісію, а тому положення договору №101491187 від 27 жовтня 2021 рокущодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак відповідна комісія не може бути стягнута з відповідача (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №582/202/22).

За таких обставин, на користь позивача з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 45100 грн, яка складається з 10000 грн заборгованості за тілом кредиту та 35100 грн процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч.ч. 2, 3статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у суді першої інстанції заявив про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн.

На підтвердження цих вимог позивач надав копію договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2024 року №02-09/2024-7, укладеним між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатом Корнійчук Я.П. Предметом вказаного договору є надання наступних юридичних послуг: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань та інших послуг, передбачених договором.

Відповідно до витягу з акта №9 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 підписаного сторонами, ТОВ «Коллект Центр» прийняло послуги, надані ОСОБА_2 , в тому числі, складання позовної заяви про стягнення заборгованості, вартість якої складає 12000 грн; надання усної консультації, вартість якої складає 4000 грн.

Суд першої інстанції, враховуючи складність справи, ціну позову, фактичний обсяг виконаних робіт (складання позовної заяви), дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При пред`явленні позову ТОВ «Коллект Центр» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр»задоволено на 83,52% (45100х100:54000), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2023,19 грн (83,52%х2422,40 = 2023,19 грн).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 16,48%, а тому на користь відповідача підлягає стягненню з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 598,82 грн (16,48% х 3633,60 = 598,82 грн).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Васильченко Ганною Іванівною, задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №101491187 від 27 жовтня 2021 рокута судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ) заборгованість за кредитним договором №101491187 від 27.10.2021 в розмірі 45100 грн (сорок п`ять тисяч сто гривень), судовий збір в розмірі 2023,19 грн.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2025 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 598,82 грн (п`ятсот дев`яносто вісім гривень 82 копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко