Дата документу 03.01.2025 Справа № 335/7604/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/7604/23 Пр. № 22-ц/807/85/25Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв М.М. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Банк звернувся до суду із позовом (т.с.1 а.с.1-3), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 09.02.2011 року станом на 18.07.2023 року у розмірі 75533,74 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 75533,74 грн., заборгованості за комісією - 00,00 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 00,00 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мінаєва М.М. (т.с.1 а.с.109).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.112) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року (т.с.1 а.с.123-125) позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість станом на 18.07.2023 у розмірі 75533,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Банку () судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2024 року (т.с.1 а.с.208-209) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2023 року у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.1-4) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити, призначити перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі.

В автоматизованому порядку 12.09.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів ОСОБА_2. та Подліянову Г.С. (т.с.1 а.с.228). Ухвалою апеляційного суду від 13.09.2024 року витребувано справу у суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 229-231), остання була надана апеляційному суду 20.09.2024 року (т.с. 1 а.с. 232). В автоматизованому порядку 23.09.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.1 а.с.233-234). Ухвалою апеляційного суду від 23.09.2024 року вищезазначену апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т.с. 1 а.с. 235-236). Апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 04.10.2024 року (т.с. 2 а.с. 1-20). В автоматизованому порядку 09.10.2024 року суддею Кухар С.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_2. у зв`язку зі звільненням останнього у відставку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (т.с.2 а.с.22-23). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09.10.2024 року (т.с.2 а.с.24), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.2 а.с.25).

Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с.2 а.с.28-31).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

В автоматизованому порядку 03.01.2025 року суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.2 а.с. 45-46).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі, керувався ст.ст. 2, 4, 5, 28, 81, 82, 141, 246, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано фотокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (т.с. 1 а.с. 26). У зазначеній Анкеті-заяві містяться анкетні відомості про відповідача, а також у відповідних графах містяться підписи відповідача та представника позивача.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами (т.с. 1 а.с. 27-57) становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, Анкета-заява містить згоду відповідача на отримання примірника договору шляхом роздрукування з офіційного сайту позивача, а також зобов`язання відповідача регулярно ознайомлюватись із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті позивача.

Водночас Анкета-заява не містить жодних відомостей про розмір кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитом, строк кредитування, ставки штрафу, пені та комісії тощо.

Позивач додав також до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, повні версії яких розміщені на сайті https://privatbank.ua. При цьому зазначені документи не містять підписів сторін та дати їх складання.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Пам`ятку клієнта, а також доказів фактичного отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, кредитної картки та пін-коду до неї, позивач суду взагалі не надав.

Сукупність встановлених судом фактів вказує на те, що при вирішенні спору у цій справі підлягають застосуванню правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03.07.2019 року у справі 342/180/17, а саме:

1) оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, - до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України щодо правил укладання договору приєднання;

2) за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин;

3) надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

4) з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належними доказами бути не можуть, оскільки вони повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Не можуть бути доказами укладення кредитного договору й фотокопії підпису відповідача від фотознімками свого паспорту, оскільки такий підпис не свідчить про узгодження відповідачем та позивачем конкретних умов кредитування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що й у цій справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відсутність домовленості сторін щодо такої істотної умови кредитного договору, як процентна ставка за користування кредитом, а також умов щодо кінцевого строку повернення кредитних коштів та відповідальності за їх несвоєчасне повернення, означає те, що відповідні зобов`язання між сторонами не виникли, що унеможливлює й задоволення вимог позивача у цій частині.

Водночас суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач фактично користувався коштами, доступними за допомогою кредитної картки, що підтверджується також доданою до позовної заяви випискою про рух коштів по цьому рахунку.

Із розрахунку заборгованості (т.с. 1 а.с. 7-23) та виписки по картковому рахунку відповідача (т.с. 1 а.с. 68-106) випливає, що відповідачем постійно використовувалися кошти кредитного ліміту шляхом зняття готівки, оплати товарів та послуг тощо, на загальну суму 75533,74. Проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, в тому числі суми комісій, пені, штрафів, позивачем до стягнення не пред`явлені. Отже, фактично витрачена відповідачем сума 75533,74 грн., яка визначена позивачем як заборгованість, є обґрунтованою та підтвердженою вказаними доказами.

Таким чином, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 75533,74 грн., - позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а заочне рішення суду першої інстанції у цій справі таким, що підлягає апеляційним судом залишенню без змін.

Оскільки, у цій справі відсутні обов`язкові підстави для скасування вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції, передбачені ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України (справу розглянуто судом за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим)), так як відповідач ОСОБА_1 не обґрунтовував свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі такою підставою (т.с.2 а.с.1-4).

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Однак, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які б призвели саме до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 стосуються виключно вирішення судом першої інстанції по суті позовних вимог Банку до нього у цій справі, проте, вони не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі саме з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 року у справі 342/180/17, який відповідач й просить застосувати у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у тому числі (т.с. 2 а.с. 2), та лише відображають позицію відповідача, яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ….(ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

Проте, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм» (правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Велика Палата ВС пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та має прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Також у цій постанові Велика Палата ВС окреслила такі обов`язки суду: - надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти, встановлені під час розгляду справи, та - визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України саме по суті вирішення позовних вимог Банку, у цій справі відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.01.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Подліянова Г.С.