Головуючий у суді першої інстанції Н. М. Гізатуліна
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

30 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ

МІЖНАРОДНИЙ БАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Н.М. Гізатуліної в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в:

АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ», Банк) через систему «Електронний суд» звернулось до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між ним та ОСОБА_1 укладені кредитні договори від 02 жовтня 2020 року №801, за яким видано кредит у сумі 21 500грн, та від 01 вересня 2021 року №701, за яким видано кредит у сумі 24 995,67 грн. Відповідачка не виконує кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. У зв`язку з чим станом на 09 вересня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 52 404,96грн, з яких:

за кредитним договором від 02 жовтня 2020 року №801 10 571,78грн, з них: 7 147,53 грн заборгованість за кредитом; 1,45 грн заборгованість за процентами; 3422,80грн заборгованість за комісією;

за кредитним договором від 01 вересня 2021 року № 701 41 833,18 грн, з них: 24 995,67 грн заборгованість за кредитом; 16 837,51 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією.

Банк направив письмові вимоги відповідачці, однак у наданий строк заборгованість нею погашена не була.

Вважає, що строки звернення до суду Банком дотримано, оскільки хоча кредитні договори укладено між сторонами 02 жовтня 2020 року та 01 вересня 2021року, однак відповідачка погашала кредитну заборгованість та користувалась і здійснювала платежі кредитною карткою, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по її рахунку.

На підставі викладеного, АТ «ПУМБ» просило суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 52 404,96 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року позовні вимоги АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 48 962, 16 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 252, 80 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що за зобов`язаннями за кредитним договором від 02.10.2020 та від 01.09.2021 сплила позовна давність про застосування якої вона була позбавлена можливості зробити заяву в суді першої інстанції.

Так, у разі неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами від 02.10.2020 та від 01.09.2021 позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитів і сплати комісії за надання кредитів та процентів за користування кредитами повинна обчислюватися з моменту порушення відповідачко зобов`язань за такими договорами.

Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Посилається також на скрутне матеріальне становище, адже з початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну відповідачка втратила роботу шляхом скорочення та потрапила до лікарні.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що стягнення відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії кредитного договору, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 14-1 Оце 18 та від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18 та законодавства України.

Позивач, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, судом зазначено, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов договору у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернула, розмір заборгованості не спростувала, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків.

Щодо задоволення позову в частині стягнення заборгованості за комісією, суд врахував, що умови договору від 02 жовтня 2020 року № 801 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 3 422,80 грн за договором від 02 жовтня 2020 року №801 задоволенню не підлягає.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повній мірі та зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений уписьмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, улистах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, щовчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, таумови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписала заяву №801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) та беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ».

У заяві про приєднання до ДКБО зазначено, що відповідачка просила банк надати їй споживчий кредит на суму 21 500 грн строком на 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99 %, розмір процентної ставки 0,01%, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідачки вказаний у п. 7 цієї заяви.

Як вбачається із графіку платежів схема повернення кредиту ануїтетна, платіжні періоди з 02 жовтня 2020 року до 02 жовтня 2022 року, дата платежу до 2 числа кожного календарного місяця, сума платежу щомісяця 1 323,78 грн, останній платіж 1323,55грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 427,85 грн щомісяця.

Підписуючи заяву ОСОБА_1 підтвердила, що заява має новаційний характер, і в результаті приєднання до ДКБО, дія договорів на відкриття та обслуговування карткових рахунків, договорів карткового рахунку, які раніше укладені нею з Банком припиняється на підставі ст. 604 Цивільного кодексу України (далі ЦК України); вона ознайомлена з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згодна; всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; до підписання заяви в письмовій формі отримала інформацію згідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 власноручно підписала паспорт споживчого кредиту.

Згідно з платіжною інструкцією від 02 жовтня 2020 року № TR.44623876.45156.8810 АТ«ПУМБ» перерахувало 21 500 грн на розрахунковий рахунок відповідачки, призначення платежу: надання кредитних коштів відповідно до кредитного договору від 02 жовтня 2020 року №801, ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 02 жовтня 2020 року №801 станом на 09 вересня 2024 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 10 571,78грн, з них: 7 147,53 грн заборгованість за кредитом; 1,45 грн заборгованість за процентами; 3 422,80 грн заборгованість за комісією.

Крім цього, банком надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 з 02 жовтня 2020 року до 09 вересня 2024 року, яка підтверджує отримання та користування кредитними коштами.

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 власноручно підписала заяву № 701 на приєднання до ДКБО, відповідно до умов якої на її ім`я Банк відкрив поточний рахунок у гривнях, надав їй кредитну картку НОМЕР_1 , із кредитним лімітом у розмірі 25000грн.

Підписуючи заяву ОСОБА_1 підтвердила, що у повному обсязі ознайомлена із інформацією про умови кредитування.

Крім того, власноручним підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась із паспортом споживного кредиту.

Як вбачається із довідки про збільшення кредитного ліміту за договором від 01 вересня 2021року № 701, ОСОБА_1 кредитний ліміт 01 вересня 2021 року установлений у розмірі 25 000 грн, 27 лютого 2022 року кредитний ліміт зменшений до 24996 грн, а 16 березня 2022 року до 24 995,67 грн.

Станом на 09 вересня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 01вересня 2021 року № 701 становить 41 833,18 грн, з них: 24 995,67 грн заборгованість за кредитом; 16 837,51 грн заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією, що підтверджується відповідним розрахунком.

Відповідно до наданої АТ «ПУМБ» виписки з особового рахунку ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року до 09 вересня 2024 року встановлено, отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

09 вересня 2024 року за Вх. № КНО-44.2.2/555 Банк направив ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості у розмірі 52 404,96 UAH, а саме: за договором № 801 на суму 10 571,78 грн; за договором № 701 на суму 41 833,18 грн, протягом тридцяти днів з моменту отримання листа, однак, вимога залишена без виконання.

У справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 3-4 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що розгляд справи, яка переглядається здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України особливістю такого порядку є розгляд справ за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами суд направив ОСОБА_1 за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 . Однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суд з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 138).

Наведене свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд справи за позовом АТ АТ «ПУМБ» щодо стягнення з неї боргу.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Разом з тим, наведена виписка по рахунку, згідно з вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, що, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про підтвердження факту отримання позичальницею кредитних коштів та користування ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка по рахунку не є належним доказом, що підтверджує заборгованість та її розмір, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять та скаржником не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції контррозрахунок, який би спростував доводи банку.

Окрім того, у разі не згоди із приведеним розрахунками заборгованості, остання мала право на з`явлення відповідного клопотання про призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунків заборгованості, чого апелянтом зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано складне матеріальне становище апелянта теж не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки законодавчо складне матеріальне становище не може бути обставиною для звільнення від відповідальності за порушення договірних зобов`язань та не може бути підставою для припинення зобов`язання позичальника.

Апелянт також у апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що позивачем нараховані відсотки після закінчення терміну дії кредитного договору.

Однак таке твердження апелянта не відповідає дійсності.

Так, щодо кредитного договору від 02 жовтня 2020 року №801, заборгованість за відсотками становить 1, 45 грн., окрім того, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 3 422,80 грн задоволенню не підлягає.

Щодо кредитного договору від 01 вересня 2021 року № 70141833 слід зазначити наступне.

Так, як вбачається з договору кредиту, в договорі зазначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом у розмірі 12 577, 58 грн.

Отже, на думку колегії суддів, саме ця сума підлягає стягненню в рахунок погашення заборгованості по відсотках, які нараховані позивачем в межах дії кредитного договору.

Не заслуговують на увагу також і твердження апелянта про пропуск позивачем позовної давності.

Так, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За кредитним договором від 02 жовтня 2020 року №801 відповідачем здійснено платіж за договором в рахунок погашення боргу 02.03.2022, та за кредитним договором від 01 вересня 2021 року № 70141833 здійснено платіж в рахунок погашення заборгованості 31.05.2022 року.

Таким чином, АТ«ПУМБ» звернувшись до суду 30.10.2024 строк звернення до суду (позовну давність) не пропустив.

Зважаючи на неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язання за укладеними договорами кредиту, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2020 року №801 у розмірі 7 148, 98 грн. та за договором від 01 вересня 2021 року № 70141833 у розмірі 37 573, 25 грн (24 995, 67 грн - тіло кредиту, 12 577,58 - загальна вартість кредиту, передбачена договором), що разом становить 44 722,23 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Убачається, що за подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення, зменшення стягнутої з відповідача суми заборгованості, то судові витрати понесені заявником у суді першої інстанції у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають також зменшенню з 2 252,80 до 2 212,62 грн., (44 722,23 х 2 422,40 /48 962, 16).

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача задоволена частково, отже з позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 292, 63 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості у сумі 48 962, 16 грн змінити, зменшити суму стягнутої заборгованості з 48 962, 16 грн. до 44 722,23 грн.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» судового збору з 2 252, 80 грн до 2 212,62 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати відповідачки по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 292,63 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна