Провадження № 2/369/7984/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Козак І.А.,

при секретарі Кавун Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скоромна І. М. звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 08.08.2014 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.02.2021 року.

Між колишніми подружжям існувала домовленість про добровільне перерахування коштів батьком на утримання дитини, поки вони перебували в шлюбі, але після розлучення відповідач не виконував зобов`язань. Наразі син проживає з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що у сина виявлено вади здоров`я: діагностовано центрально-мовленнєво-нервову дизартрію, синдром дефіциту уваги з гіперактивністю (СДУГ) та непереносимість глютену. Дитина перебуває під постійним наглядом лікарів, проходить індивідуальні курси розвитку і лікування (масаж шийно-комірцевої зони, фізіотерапія), приймає дороговартісні медикаменти, потребує суворої безглютенової дієти та інклюзивної форми навчання. Через стан здоров`я син не може постійно відвідувати дитячий садок повний день, тому позивачка уклала договір із нянею для індивідуального догляду за дитиною (додаток до позовної заяви).

Тому позивачка вважає, що матеріальні витрати на підтримку життєдіяльності дитини значно перевищують її власні можливості, і що відповідач має виплачувати аліменти для забезпечення належного рівня життя сина. Враховуючи потреби дитини, позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тверду грошову суму у розмірі 30000,00 (Тридцяти тисяч гривень, 00 копійок) щомісячно, до досягнення сином повноліття, а також, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати сплачені при зверненні до суду, а саме: кошти в сумі 20000,00 грн. сплачені за надання правової допомоги та судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2025 року у справі відкрито позовне провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22.08.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Косєй К.В. через систему "Електронний суд" направлено відзив, у якому відповідач просив суд поновити строк на подання відзиву та наполягає, що систематично підтримує дитину добровільними платежами. За його даними, протягом червня 2023 серпня 2025 років ним було перераховано сину 13?552 канадські долари (еквівалентно 388?489,59 грн.), що у середньому становить близько 14?277 грн. на місяць. Він стверджує, що ці суми надають дитині, на його думку, належний матеріальний рівень, а вказану в позові суму 30?000 грн. вважає необґрунтовано завищеною.

Відповідач також повідомив, що отримав дозвіл на роботу в Канаді з оформленою відкритою візою та має гарантований до 2027 року робочий контракт, тому має офіційний дохід.

Крім того, відповідач додаткові витрати на лікування і дієту вважає питанням окремих позовів (посилається на ст. 185 СК України щодо окремих додаткових витрат).

Тому, просить позов задовольнити частково, встановити розмір аліментів на користь малолітнього ОСОБА_3 у сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, та відмовити у стягненні судових витрат.

Позивач у відповіді на відзив зауважила, що відповідач не надав жодних офіційних документів про свої доходи (виписки з банку, декларації тощо) і не довів, що перерахованих коштів достатньо.

Позивачка наголосила, що згідно з нормами Сімейного кодексу батьки мають рівні обов`язки щодо дитини (ст. 150 СК), а розмір аліментів визначається з урахуванням потреб дитини та можливостей платника (ст. 182, 183 СК). Відповідач, проживаючи за кордоном і маючи постійну офіційну роботу, може й повинен забезпечувати належний рівень матеріального забезпечення свого сина. До відповіді позивач надає медичні висновки лікарів (додатки до позовної заяви), підтверджені їхніми печатками, які свідчать про необхідність дороговартісного лікування та безглютенового харчування дитини. ОСОБА_1 вважає ці обставини є безперечно на користь позивача при визначенні розміру аліментів.

У запереченнях поданих на відзив, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Косєй К.В. просила прийняти відзив відповідача до розгляду, встановити розмір аліментів на користь малолітнього ОСОБА_3 у сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно до досягнення ним повноліття та розподілити судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог або відмовити у стягненні судових витрат.

09.12.2025 року стороною позивача через систему "Електронний суд" було подано клопотання про долучення доказів, а саме: офіційний переклад дозволу на роботу відповідача в Канаді та переклад з офіційного сайту Канади середньотижневий заробіток в Ontario (місці проживання та роботи ОСОБА_2 ), які позивач просить врахувати для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скоромної І. М., у якій остання просить розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Косєй К.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, під час прийняття рішення по справі просили врахувати відзив та заперечення подані до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 08.08.2014 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.02.2021 року.

На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть. Наразі син проживає з ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_1 . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто.

Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім ОСОБА_3 , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.

Суд встановив, що у малолітнього ОСОБА_3 є медичні показання для постійного лікування та індивідуального догляду, включаючи курси масажу, комплекс лікувально-профілактичних заходів та безглютенове харчування. Це пов`язано з діагностованими у нього порушеннями розвитку та СДУГ, що має відповідні підтвердження (медичні довідки, висновки фахівців).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини 2 статі 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3ст. 185 СК України)

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково та вирішив стягнути з відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень, 00 копійок) щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Також суд звертає увагу, що надані позивачем докази, які стосуються медичного забезпечення, не входять до складу аліментів з огляду на вимоги чинного законодавства, а є додатковими витратами.

Таким чином, з огляду на прохальну частину позову, суд не вирішує питання щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

З огляду на ч. 1 ст. 182 СК Україниє при визначенні розміру аліментів судом враховано: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тому суд вважає, розмір суми аліментів, яка підлягає стягненню є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрати сплачених при зверненні до суду, суд зазначає наступне.

Позивач просила стягнути на свою користь з відповідача судові витрати сплачені при зверненні до суду, а саме: кошти в сумі 20000,00 грн. сплачені за надання правової допомоги та судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зіст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність`гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи додано ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та квитанцію про переказ коштів позивачем ОСОБА_1 адвокату Скоромній І.М. за надані послуги, однак всупереч вимогам законодавства не долучено договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт.

Таким чином, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи та заявлені позивачем вимоги, суд дійшов висновку, та вирішив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., а також, враховуючи відсутність доказів, відмовити у стягненні коштів за надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 150, 182, 183 СК України, ст. 178, 274, 279, 282, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15?000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 04 червня 2025 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.

У іншій частині - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Каланчацьким РС УДМС України в Херсонській області від 09.09.2014 року місце проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий, Каланчацьким РВ УМВС України в Херсонській області від 10 липня 2001 р., місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Ірина КОЗАК