Справа № 279/8093/25
Провадження № 2-о/279/241/25
У Х В А Л А

30.12.2025 року

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Недашківська Л.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця,

В С Т А Н О В И В :

29.12.2025 року надійшла заява про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Дослідивши матеріали заяви суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п.5 ч.2 до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення .

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст.. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Як вбачається із змісту заяви, встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні необхідно заявниці для реалізації її особистих прав, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця (отримання компенсаційних виплат).

Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно доЗакону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як це унормовано положеннями ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Так, заявником по справі зазначено що ОСОБА_1 , є сестрою загиблого ОСОБА_2 , також заявник зазначає, що брат був одружений, проте особисте життя брата не склалось, при цьому матеріали справи не містять відомостей про інших родичів ОСОБА_2 - неповнолітніх дітей, дружини, утриманців, які мають право на отримання передбачених законом пільг та виплат, як члени сім`ї загиблого військовослужбовця, а також мають бути залучені в якості заінтересованих осіб по справі, рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки вказаних вище осіб.

Також, відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі №1-8/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31.03.2020 у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).

У постанові від 17 червня 2020 року, справа № 755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в справі № 554/1251/20 від 22 червня 2021 року, належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю, зокрема, можуть бути: виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, докази оплати спільно комунальних послуг тощо.

В порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, заявником не надано доказів, які б підтверджували факт спільного проживання, зокрема, ведення спільного побуту та наявності взаємних прав і обов`язків, якими можуть бути: докази наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна, спільна участь в утриманні житла, його ремонт (квитанції, чеки, правовстановлюючі документи про право власності) тощо.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Однак, заявником не додано до матеріалів справи доказів того, заявниця не працювала або була непрацездатною особою та перебувала на повному утриманні або одержувала допомогу, яка була для неї основним та постійним джерелом засобів для існування від ОСОБА_2 та що прохання в смс повідомленні надати номер картки для перерахунку на картку коштів, в зв`язку з тим, що з картки Олександра кошти спише Державна Виконавча Служба є призначеними саме для її утримання, а не для інших потреб брата, зокрема, придбання для нього майна, зберігання коштів, позика, тощо.

Справи про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. На це вказала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18.01.2024 у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Велика Палата ВС звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

При цьому, в заяві не вказано про відсутність можливості встановити факт перебування заявниці на утриманні брата через відповідні організації, органи місцевого самоврядування (в позасудовому порядку), а також про те, що ОСОБА_1 намагалася вирішити дане питання досудовим способом та отримала відмову у зв`язку з чим порушено її права.

До матеріалів заяви не додано доказів такого звернення до компетентних органів з метою вирішення даного питання в досудовому порядку та відмови компетентних органів у виплаті одноразової грошової допомоги, що є підставою для звернення до суду.

Слід зазначити, що у випадку відсутності документів і встановлення факту знаходження на утриманні в судовому порядку суд повинен з`ясувати і порівняти доходи заявника та його утримувача, а також встановити обставини, які свідчать, що єдиним постійним і основним джерелом засобів до існування заявника був саме дохід померлого.

Вказаних вимог закону заявником дотримано не було.

Таким чином, вищевказані недоліки заяви унеможливлюють відкриття провадження по справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, зважаючи на те, що заявником не додержано вимог щодо оформлення заяви, визначені недоліки є суттєвими і такими, що можуть вплинути на якість розгляду справи по суті в разі їх не усунення, суд прийшов до висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання заявнику строку для приведення заяви у відповідність з вимогами закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 185 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, за аналогією закону (ч.9 ст.10 ЦПК України), підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали про залишення заяви без руху.

Вказані недоліки мають бути усунені протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення у вказаний строк недоліків, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 260, 261, 293, 294, 315, 316 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання членом сім`ї загиблого військовослужбовця залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня (вручення) отримання копії ухвали.

В разі неусунення до встановленого терміну недоліків, зазначених в ухвалі, заява буде вважатись неподаною і буде повернута заявнику з усіма додатками до неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом