Провадження № 22-ц/801/2412/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 рокуСправа № 127/36867/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Ан О. В., дата складення повного рішення 11 вересня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Колотуху К. А., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позов мотивований тим, що 12 квітня 2022 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 68783743 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18 виданого 23 лютого 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі № 127/901/18 визнано неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В. В. з визначення заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, станом на 31.08.2022 в розмірі 156 613,31 грн. Зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, з урахуванням сплаченої ним суми в період з січня 2018 року до квітня 2021 року в розмірі 7 530 євро, що станом на дату подання даної скарги згідно з курсом НБУ становить 271 685,41 грн.

На виконання вищевказаної постанови в межах виконавчого провадження № 68783743 проведено перерахунок сплачених ОСОБА_1 в якості аліментів на користь ОСОБА_2 коштів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами такого перерахунку у ОСОБА_1 виникла переплата в сумі 76079,91 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця станом на 30 квітня 2024 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року виконавчий лист № 127/901/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття - визнанні таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, ОСОБА_2 безпідставно одержала кошти в розмірі 76 079,91 грн, що переплачені позивачем в ході примусового виконання виконавчого листа у справі № 127/901/18, який в подальшому за заявою відповідачки визнано таким, що не підлягає виконанню.

Факт визнання виконавчого документа (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Такий висновок неодноразово викладено Верховним Судом в постановах від 08.09.2021 р. у справі № 201/6498/20, від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18, від 28.012020 р. у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 р. у справі № 201/6498/20

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно одержані кошти в сумі 76 079,91 грн та стягнути з неї понесені ним судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 039 (тридцять вісім тисяч тридцять дев`ять гривень 96 копійок) безпідставно отриманих коштів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 130 (сім тисяч сто тридцять гривень 60 копійок) в рахунок відшкодування судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 за період з січня 2018 по квітень 2023 сплачував на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у добровільному порядку, які постановою суду було зобов`язано врахувати державному виконавцю. Суд враховує ту обставину, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів ОСОБА_2 діяла недобросовісно зазначивши у позовній заяві, що позивач дітей не утримує, хоча він сплачував аліменти добровільно, що було встановлено судом. Оскільки розмір присуджених аліментів був меншим ніж фактично сплачені відповідачем сума, тому виникла переплата в розмірі 76 079,91 грн. Однак кошти, перераховані на утримання ОСОБА_3 , який наразі є повнолітнім, не підлягають поверненню, оскільки суд не вбачає недобросовісних дій з його боку, а виконавче провадження по стягненню аліментів на нього вже закрите. Тому суд виснував про необхідність стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача 38 039 грн 96 к. безпідставно отриманих коштів.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині задоволення позову, 10 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Покоєвича А. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить його в цій частині скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн, понесені відповідачкою у суді першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не було взято до уваги пояснення відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, де було наголошено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 125 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, зо прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичний особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Суд не врахував також правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 337/642/22: «Вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів не застосовуються до аліментів, тому такі зобов`язання не належить до кондикційних. Аліменти отримані на дитину, є власністю дитини, а особа, на ім`я якої вони виплачуються, може розпоряджатися ними лише за цільовим призначенням в інтересах дитини». Таким чином, аліменти не можуть бути предметом зобов`язань, передбачених ст. 1212 ЦК України, і не підлягають стягненню як безпідставно отримані. Їх правова природа виключає можливість застосування інституту кондикційних зобов`язань, оскільки аліменти сплачуються не одержувачу, а в інтересах дитини, яка є їх єдиним власником.

Суд відмовив в поверненні коштів, сплачених на утримання сина, який на сьогодні вже досяг повноліття, проте стягнув з відповідачки кошти, отримані як аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Основними доводами відзиву є те, що посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 337/642/22 є невірним, він не є релевантним, оскільки у цій постанові підставою для повернення коштів зазначалось те, що дитина, на утриманні якої стягувались аліменти досягла повноліття; в той же час виконавче провадження не було закінченим, а виконавчий лист не було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Позивач просить врахувати суд те, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утриманні дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно вводила суд в оману та повідомляла суду недостовірні відомості про те, що ОСОБА_1 як батько дітей не бере жодної участі в утриманні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, приховавши спочатку взагалі, а в подальшому заперечуючи факт постійного стабільного отримання коштів від ОСОБА_7 в євро, що підтверджується обставинами справи № 127/901/18, викладеними в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року та постанові Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

-рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_8 та користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 р. до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн (а. с. 11 13);

- постановою Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі № 127/901/18 визнано неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В. В. з визначення заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, станом на 31.08.2022 в розмірі 156 613,31 грн. Зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, з урахуванням сплаченої ним суми в період з січня 2018 року до квітня 2021 року в розмірі 7 530 євро, що станом на дату подання даної скарги згідно з курсом НБУ становить 271 685,41 грн. (а. с. 14 19);

-згідно розрахунку, наданого Першим відділом ДВС у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заборгованість станом на 30 квітня 2024 року становить 76 079,91 грн. (а.с. 20 21);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року виконавчий лист № 127/901/18, виданий на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 22 23)

Між сторонами виник спір про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання коштів, необхідних для її життєдіяльності, а батьки зобов`язані утримувати своїх дітей.

Отже, обов`язок обох батьків утримувати дітей законодавчо закріплений, як і право того з батьків, з ким проживають діти, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Сплата ОСОБА_1 за період з січня 2018 по квітень 2021 року на користь ОСОБА_2 коштів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у добровільному порядку, які постановою Вінницького апеляційного суду від 24.01.2024 у справі № 127/901/18 було зобов`язано врахувати державному виконавцю в рахунок аліментів, присуджених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, не свідчить про недобросовісність відповідачки ОСОБА_2 як про те зазначив суд першої інстанції.

Як вбачається з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, та обставина, що ОСОБА_1 здійснював перекази коштів Пугачук В. Д. в добровільному порядку, не заперечувалася ОСОБА_2 в ході розгляду справи про стягнення аліментів, суд дав оцінку цій обставині, а тому в справі що наразі розглядається, суд першої інстанції безпідставно визнав як недобросовісну поведінку ОСОБА_2 , яка при зверненні з позовом про стягнення аліментів вказувала, що ОСОБА_1 в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає,

Подальше через значний проміжок часу прийняття судового рішення, яким зобов`язано державного виконавця зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти в рахунок аліментів, та з урахуванням того, що саме він ініціював це судове провадження, не може слугувати підставою для висновку про недобросовісність дій ОСОБА_2 .

За таких обставин, з огляду на приписи частини першої статті 1215 ЦК України, апеляційний суд виснує, що немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Оскільки суд першої інстанції відмовив в стягненні надміру сплачених аліментів із ОСОБА_3 , то оскаржуване рішення слід скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а з огляду на те, що в такому разі ОСОБА_1 повністю відмовлено в задоволенні позову, слід скасувати рішення суду першої інстанції і в частині розподілу судових витрат, які, з огляду на приписи частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , поданої її представником адвокатом Покоєвичем А. О. обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, за невірного визначення характеру правовідносин, що виникли, за недоведеності обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року підлягає скасуванню в частині задоволення позову та розподілу судових витрат з постановленням нового про відмову у позові.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1 211,20 грн (а.с. 5) та 13 050 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції (а. с. 28-31), які, як уже зазначалося вище. З огляду на те, що йому слід відмовити в задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідачки на його користь, понесені ним судові витрати слід залишити за ним.

Відповідачка ОСОБА_2 на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 16 000 грн надала договір про надання правничої допомоги від 22 листопада 2024 року (а. с. 56), розрахунок витрат (а. с. 55), квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 22 листопада 2024 року про сплату адвокату Покоєвичу А. О. 16 000 грн (а. с. 54).

Позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив на позовну заяву (а. с. 62 64) заперечував співмірність понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, зауважував, що за такі послуги як ксерокопіювання документів, формування та відправка документів до відзиву (2000 грн) і підготовка квитанції та розрахунку витрат (2 000 грн) по-перше, їх вартість є завищеною, а, по-друге, окремим рядком значиться підготовка відзиву з додатками, тобто двічі включено одну і ту ж послугу.

Верховний Суд у постановах від 20.05.2020 у справі № 240/3888/19 та від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 виснував про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. Ураховуються такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів і обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Апеляційний суд, враховуючи предмет спору, який не є складним, сталість судової практики при вирішенні питання повернення надміру сплачених аліментів, з урахуванням заперечень позивача щодо не співмірності витрат відповідачки на правничу допомогу, того, що до витрат включено технічні дії (ксерокопіювання, підготовка квитанцій, тощо), які не входять до поняття «правнича допомога», - апеляційний суд виснує, що справедливим буде зменшити розмір цих витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки 10 000 грн у відшкодування витрат, понесених неюна правничу допомогу.

Також відповідачка сплатила за подання апеляційної скарги 1 816,60 грн судового збору (а. с. 176), які слід стягнути з позивача на її користь (частина 1 статті 141 ЦПК України). Відтак з позивача на косить відповідачки слід стягнути 11 816, 60 (10 000 + 1 816,60) гривень у відшкодування понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 7 130, 60 гривень в відшкодування судових витрат, - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 в ході розгляду справи, залишити за ним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 816,60 (одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять гривень 80 к.) гривень понесених нею судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк