Провадження № 4-с/761/155/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі судді Матвєєвої Ю.О.. при секретарі судових засідань Каніковському Б.А., представника заявника адвоката Артем`євої Г.О., заінтересованої особи ОСОБА_1 , його представника адвоката Зіміна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить :

1. Визнати неправомірними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2024 року по справі № 761/26834/24 .

2. Скасувати постанову заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 01.08.2025 року та всі заходи примусового характеру, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_1.

3. Зобов`язати заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталію Василівну винести у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

4. Застосувати наслідки скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, шляхом визнання неправомірними та скасування процесуальних рішень державного виконавця та заходи примусового характеру, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме визнати неправомірними та скасувати:

постанову про стягнення виконавчого збору від 01.08.2025 року;

постанову про стягнення з боржника витрат на проведення

виконавчих дій;

постанову про накладення штрафу від 10.09.2025 року;

постанову про накладення штрафу від 06.10.2025 року.

5. Зобов`язати заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталію Василівну скасувати усі вжиті заходи примусового виконання (арешти майна, коштів, накладення штрафів, ін.заборони) відносно боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги зазначила, що заступник начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В. незаконно та неправомірно відкрила виконавче провадження по виконанню рушення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2024 року про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, чим порушила норми міжнародного приватного права, оскільки дитина як на момент винесення рішення, так і на момент відкриття провадження проживала в Федеративній Республіці Німеччина, а тому вказане рішення підлягає визнанню та виконанню компетентними органами ФРН. З огляду на ці обставини заявниця просить постанову про відкриття виконавчого провадження скасувати, виконавчий документ повернути стягувачеві та скасувати всі заходи виконавчого провадження, тому числі штрафи, які були накладені на заявницю у зв`язку із невиконанням рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 року скаргу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді від 16.10.2025 року скаргу прийнято та призначено до розгляду, витребувано матеріали виконавчого провадження.

21.10.2025 року через канцелярію суду від стягувача ОСОБА_1 подані пояснення, в яких він заперечує проти доводів скарги, зазначає, що виконавче провадження відкрито на законних підставах за місцем реєстрації боржника в м. Києві, яке було вказано у виконавчому документі. Вважає вказану скаргу способом ухилення боржника від виконання судового рішення.

22.10.2025 року через систему «Електронний суд» від заступника начальника Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни надійшов відзив на скаргу, в якому вона заперечує проти доводів, викладених у скарзі, зазначає про відповідність своїх дій ЗУ «Про виконавче провадження». У додаток до відзиву також до суду надіслано матеріали виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник заявниці адвокат Артем`єва Г.О. підтримала скаргу, просила її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зімін С.В. заперечували проти задоволення скарги, оскільки державний виконавець відкрив провадження за місцем реєстрації боржника в м. Києві. Штрафи накладено правомірно, так як боржниця не виконує рішення суду. Просили відмовити у задоволенні скарги.

Заступник начальника Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В. в судове засідання не з`явилась, направила відзив на каргу, в якому просить в задоволенні скарги відмовити, так як при відкритті виконавчого провадження вона діяла в межах ЗУ «Про виконавче провадження». Між тим у відзиві зазначила, що перевірити виконання рішення суду не виявляється можливим, оскільки боржниця проживає в Німеччині. Просила відмовити в задоволенні скарги та розглядати скаргу в її відсутність.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва № 761/26834/24 від 20.11.2024 року було визначено графік спілкування, а саме: «Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , шляхом покладення на матір дитини - ОСОБА_2 обов`язку організовувати в період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей період за кордоном, спілкування дитини з батьком будь - якими доступними засобами телекомунікації в режимі відео- або телефонного зв`язку щоденно, протягом не менше 60 хвилин на день, з урахуванням слідуючих періодів часу по дням тижня: понеділок, п`ятниця - з 7-30 до 7-45 та з 19-00 до 19-45; вівторок, середа, четвер - з 7-00 до 7-15 та з 19-00 до 19-45; субота та неділя - з 9-30 до 9-45 та з 19-00 до 19-45».

Постановою заступника начальника Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В. від 01.08.2025 ВП № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/26834/24, виданий 16.04.2025 року Шевченківським районним судом м. Києва про визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , шляхом покладення на матір дитини - ОСОБА_2 обов`язку організовувати в період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей період за кордоном, спілкування дитини з батьком будь - якими доступними засобами телекомунікації в режимі відео- або телефонного зв`язку щоденно, протягом не менше 60 хвилин на день, з урахуванням слідуючих періодів часу по дням тижня: понеділок, п`ятниця - з 7-30 до 7-45 та з 19-00 до 19-45; вівторок, середа, четвер - з 7-00 до 7-15 та з 19-00 до 19-45; субота та неділя - з 9-30 до 9-45 та з 19-00 до 19-45.

У дані постанові зазначені дані, зокрема, боржника - ОСОБА_2 , адреса : АДРЕСА_1 .

За свідоцтвом про відвідування школи від 22.04.2025 року ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, з 12.09.2022 року відвідує початкову школу у Франкфурті-на-Майні. Вказаний сертифікат дійсний до 31.07.2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. (ч. 3 ст. 24 Закону).

Відповідно до п.п. 9, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби,приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Якщо дитина проживає за межами України - примусове виконання тут в Україні є юридично неможливим, адже предмет виконання (встановлення контакту з дитиною) знаходиться поза юрисдикцією України.

Суд зазначає, що для України чинні такі багатосторонні міжнародні договори, як:

1. Гаазька конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (далі - Гаазька конвенція 1996 року);

2. Європейська конвенція про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми 1980 року (далі - Європейська конвенція 1980 року).

Гаазька конвенція 1996 року передбачає, що будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави (перелік держав-учасниць Гаазької конвенції 1996 року міститься на офіційному веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права[1]) з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі.

Якщо рішення, яке винесено судом України і підлягає виконанню на території України, має бути виконане на території іноземної держави, то таке рішення може бути визнано з метою виконання або реєстрації на території іноземної держави у порядку, встановленому законодавством цієї держави.

Для ініціювання питання про визнання та виконання на території іноземної держави рішення українського суду заявнику необхідно самостійно або за допомогою адвоката звернутися з відповідним клопотанням до компетентного суду такої іноземної держави.

Кожна Договірна Держава застосовує до визнання та виконання просту та швидку процедуру.

У визнанні та виконанні рішення суду може бути відмовлено тільки у випадках, визначених пунктом 2 статті 23 даної Конвенції, а саме:

1) якщо рішення було ухвалено судом, який не мав юрисдикцію розглядати питання (юрисдикція судів Договірних Держав визначена Розділом II Конвенції);

2) якщо рішення було ухвалено, за винятком невідкладних випадків, у рамках судового або адміністративного провадження, без надання дитині можливості бути заслуханою в порушення основних принципів процедури іноземної держави, на території якої має бути виконано рішення українського суду;

3) на прохання будь-якої особи, яка стверджує, що рішення порушує її права щодо батьківської відповідальності, якщо рішення було ухвалено, за винятком невідкладних випадків, без надання такій особі можливості бути заслуханою;

4) якщо таке визнання явно суперечить публічному порядку іноземної держави, на території якої має бути виконано рішення українського суду, з урахуванням найвищих інтересів дитини;

5) якщо ухвалене рішення суперечить наступному рішенню, ухваленому у державі звичайного місця проживання дитини, яка не є учасницею Конвенції, якщо це наступне рішення відповідає вимогам для його визнання в іноземній державі;

6) якщо не дотримано процедури, передбаченої у статті 33 Конвенції.

Європейська конвенція 1980 року передбачає, що будь-яка особа, яка отримала на території Договірної Сторони рішення стосовно опіки над дитиною і яка бажає, щоб це рішення було визнане або виконане в іншій Договірній Державі, може подати з цією метою заяву до центрального органу в будь-якій Договірній Державі.

Для ініціювання питання визнання та виконання на території іноземної держави рішення українського суду заявник повинен подати до Міністерства юстиції України або центрального органу іноземної держави (контактна інформація щодо центральних органів іноземних держав із застосування Європейської конвенції розміщена на офіційному веб-сайті Ради Європи[2]) заповнений та підписаний власноручно формуляр заяви та додати необхідні документи, а саме:

1) доручення про уповноваження центрального органу відповідної іноземної держави діяти від імені заявника або призначати із цією метою іншого представника;

2) копію рішення, яка задовольняє необхідні умови автентичності;

3) у випадку ухвалення рішення за відсутності відповідача або його законного представника, документ, який засвідчує, що відповідачу належним чином було вручено документ, на підставі якого було ініційовано судове провадження, або аналогічний документ;

4) у випадку необхідності будь-який документ, який засвідчує, що відповідно до законодавства Держави походження рішення підлягає виконанню;

5) за можливості інформацію про місцезнаходження або можливе місцезнаходження дитини в іноземній державі;

6) пропозиції стосовно шляхів поновлення опіки над дитиною.

Заява та додатки повинні супроводжуватися засвідченим перекладачем перекладом на мову запитуваної держави. Легалізація чи будь-яка інша подібна формальність не вимагається.

У визнанні та виконанні може бути відмовлено на підставі статей 9 і 10 Європейської конвенції 1980 року, зокрема:

1) якщо рішення ухвалено за відсутності відповідача або його законного представника, відповідачу не було вручено документ, на підставі якого ініційовано судове провадження, або аналогічний документ у строк, достатній для того, щоб він міг організувати свій захист; але невручення такого документа не може бути підставою для відмови у визнанні чи виконанні, якщо вручення документа не було здійснене внаслідок приховування відповідачем свого місцезнаходження від особи, яка ініціювала судовий розгляд у Державі походження;

2) у випадку ухвалення рішення за відсутності відповідача або його законного представника, повноваження органу, який ухвалив рішення, не ґрунтувалися на:

а) місці звичайного проживання відповідача;

б) останньому місці спільного звичайного проживання батьків дитини, якщо принаймні один з батьків продовжує там постійно проживати;

в) місці звичайного проживання дитини;

3) рішення є не сумісним з рішенням стосовно опіки, яке стало обов`язковим для виконання в іноземній державі до переміщення дитини, якщо дитина постійно не проживала на території запитуючої Держави впродовж одного року до її переміщення;

4) якщо встановлено, що наслідки рішення явно суперечать основоположним принципам законодавства запитуваної Держави про сім`ю та дітей;

5) якщо встановлено, що через зміну обставин, у тому числі через закінчення часу, але не через просту зміну місця проживання дитини після неправомірного переміщення, наслідки первісного рішення явно більше не відповідають інтересам благополуччя дитини;

6) якщо на час порушення розгляду в Державі походження:

- дитина була громадянином запитуваної Держави або зазвичай проживала в ній та не мала жодних таких зв`язків з Державою походження;

- дитина була одночасно громадянином Держави походження та запитуваної Держави й постійно проживала у запитуваній Державі;

7) якщо рішення є не сумісним з рішенням, яке було ухвалено в запитуваній Державі або підлягає виконанню в цій Державі після його ухвалення в третій Державі, унаслідок судового провадження, ініційованого до подання прохання про визнання і виконання, та якщо відмова у визнанні та виконанні відповідає інтересам благополуччя дитини.

Враховуючи факт тривалого постійного проживання дитини на території Федеративної Республіки Німеччина, що було встановлено також і рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2024 року, суд вважає обґрунтованими доводи скарги в частині визнання неправомірними дій заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2024 року по справі № 761/26834/24 та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2025 року та задовольняє скаргу в обсязі цих вимог.

Відповідно до п.п. 9, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби,приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відтак вимога заявниці про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає задоволенню.

Що стосується вимог заявниці про застосування наслідків скасування постанови про відкриття виконавчого провадження шляхом визнання неправомірними та скасування процесуальних рішень державного виконавця та заходи примусового характеру, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме визнати неправомірними та скасувати: постанову про стягнення виконавчого збору від 01.08.2025 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; постанову про накладення штрафу від 10.09.2025 року; постанову про накладення штрафу від 06.10.2025 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, питання, які порушує заявниця в своїй скарзі, а саме визнати неправомірними та скасувати: постанову про стягнення виконавчого збору від 01.08.2025 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; постанову про накладення штрафу від 10.09.2025 року; постанову про накладення штрафу від 06.10.2025 року, відносяться до адміністративної юрисдикції, а тому в задоволенні скарги в цій частині суд відмовляє.

Вимоги заявника про зобов`язання заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталію Василівну скасувати усі вжиті заходи примусового виконання (арешти майна, коштів, ін.заборони) відносно боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 задоволенню також не підлягають з підстав недоведеності застосування таких заходів примусового виконання, оскільки матеріали виконавчого провадження таких відомостей не містять.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни щодо примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2024 року по справі № 761/26834/24 .

Скасувати постанову заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталії Василівни про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 01.08.2025 року.

Зобов`язати заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Наталію Василівну повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 9, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_2 право на її звернення до суду адміністративної юрисдикції з вимогами щодо оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали виготовлено 29.12.2025 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

25 грудня 2025 року