Справа №949/2417/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ковташ В.Д. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, який зареєстрований 25 жовтня 2002 року Лісівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 9. Одночасно просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору та на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2002 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Лісівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 9. Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей, троє з яких є повнолітніми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З моменту укладення шлюбу відносини між Позивачем та Відповідачем поступово почали погіршуватися, що відобразилося на їхніх стосунках. Основною причиною цього стала неодноразова подружня зрада Відповідача, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Зазначає, що хоча на даний момент сторони проживають в одному будинку, проте протягом останнього року вони взагалі не підтримують жодних зв`язків та не ведуть спільного господарства. Позивачка неодноразово намагалася зберегти шлюб, шукаючи компроміс та взаєморозуміння, однак ці спроби себе вичерпали. У зв`язку з цим позивачка переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу не має сенсу, оскільки шлюб між ними носить лише формальний характер.

До початку судового засідання від представника позивачки адвоката Ковташа В.Д. надійшла заява про розгляд справи без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує.

Від відповідача до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2002 року. Шлюб зареєстрований Лісівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 9. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 25 жовтня 2002 року (а.с.15).

Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей, троє з яких є повнолітніми, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7-10).

Згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позивачка просить розірвати шлюб без надання строку для примирення, оскільки надання такого строку не виправить стан шлюбних відносин, наведені у позовній заяві обставини тривають протягом тривалого часу, а попередні спроби примирення результатів не дали.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України та ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Згідно п.10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами втрачено любов та взаємоповагу, шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, примирення є неможливим, сім`я розпалася остаточно і зберегти її - неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду.

Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 133, 137 та 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами з урахуванням їх зв`язку з розглядом справи, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад і розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі та мають бути підтверджені належними і допустимими доказами. Аналогічний підхід щодо необхідності врахування критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт від 31 жовтня 2025 року та квитанцією про оплату, долученими до матеріалів справи (а.с.13,14).

Матеріали справи також містять ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджують повноваження адвоката Ковташа Василя Даниловича на представництво інтересів позивачки у даній справі (а.с.11,12).

Оцінивши обсяг правничої допомоги, наданої у межах цього судового провадження, характер виконаних адвокатом робіт, складність справи та принцип співмірності судових витрат, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Крім того, позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (а.с.16).

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З урахуванням наведеного, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 4000,00 грн витрат на правову допомогу та 1211,20 грн. судового збору.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст. ст.104,105,110,112 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Лісівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 9 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає по АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 17 січня 2003 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) суду не відомі.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.