С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

07 листопада 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Відповідача - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди.

ІІ. Описова частина

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що 28.05.2025 на сайті all-parts.in.ua інтернет-магазину компанії ALL PARTS він замовив запчастину - датчик води у паливному фільтрі до автомобіля KIA Sorento, вартістю 2.750 грн. Для оформлення замовлення Позивач сплатив завдаток у розмірі 30 відсотків від вартості товару - 825 грн (а також 3 грн комісії) на рахунок ФОП ОСОБА_3 . Товар мав бути доставлений через поштового оператора «Нова Пошта» протягом 3-5 робочих днів.

Позивач зазначив, що після тижня очікування товар не було надіслано. Лише 04.06.2025, після його звернення через Viber, продавець повідомив, що запчастина була отримана на склад 05.06.2025. Після цього у застосунку «Нова Пошта» з`явилося повідомлення про відправлення посилки з дозволеним оглядом.

При отриманні посилки на відділенні Нової Пошти Позивач оглянув товар і виявив, що запчастина не підходить до його автомобіля через невідповідність діаметру різьби, у зв`язку з чим відмовився від отримання посилки. Позивач зателефонував до магазину, після чого звернувся до менеджера через Viber із проханням повернути сплачені кошти, проте отримав відмову.

Позивач вважав, що дії Відповідача порушують його права як споживача, оскільки товар був неналежної якості (не відповідав заявленим параметрам), а Відповідач відмовив у поверненні коштів. У зв`язку з необхідністю захисту своїх прав Позивач 06.06.2025 уклав Договір №06062502/д від 06.06.2025 про надання правової допомоги/юридичних послуг з «Центром правової допомоги» (ФОП ОСОБА_4.) та сплатив 11.000 грн за підготовку проєкту претензії та проєкту позовної заяви.

Позивач зазначив, що кошти за товар у сумі 825 грн були повернуті Відповідачем лише 21.07.2025 (фактично зараховано 820,87 грн, 4,13 грн - комісія), проте вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу задоволені не були.

Посилаючись на ст. ст. 4, 6, 8, 9, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 15, 16, 22, 23, 668, 673, 678, 679 Цивільного кодексу України, Позивач просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 50.000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 11.000 грн.

Ухвалою суду від 07.08.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання Позивач та його представник не з`явилися. Від представника Позивача - адвоката Мірошниченко О.С. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та його представник - ОСОБА_1. у судовому засіданні проти позову заперечували. Зазначили, що Позивач самостійно надав код запчастини, за яким було оформлено замовлення. Згідно з регламентом роботи, доведеним до відома Позивача перед оплатою (що підтверджується скріншотами переписки), у разі замовлення товару за кодом, наданим самим замовником, продавець не несе відповідальності за відповідність деталі конкретному автомобілю. У разі, якщо б Позивач надав VIN-код автомобіля, Відповідач самостійно підібрав би запчастину за офіційними каталогами виробників і ніс би відповідальність за правильність підбору. Крім того, повернений товар мав сліди встановлення (спроб монтажу). Незважаючи на це, враховуючи, що Позивач є військовослужбовцем, Відповідач добровільно прийняв повернення товару та повернув кошти. На цій підставі просили у задоволенні позову відмовити.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, заслухавши пояснення представника Відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою та другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28.05.2025 між Позивачем ОСОБА_2 та Відповідачем ФОП ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу товару дистанційним способом, а саме: датчика води паливного фільтра для автомобіля KIA Sorento, вартістю 2.750 грн. Позивач сплатив завдаток у розмірі 825 грн на рахунок Відповідача.

З матеріалів справи, зокрема скріншотів переписки між сторонами (а.с. 34), вбачається, що саме Позивач самостійно надав Відповідачу код (артикул) запчастини, за яким було здійснено підбір та замовлення товару. Перед здійсненням оплати Відповідач надіслав Позивачу регламент роботи, в якому зазначено, що передплата за запчастини, підібрані за кодом, наданим клієнтом, не підлягає поверненню, оскільки відповідальність за правильність коду несе замовник.

Товар було відправлено через «Нову Пошту» за ТТН № 1997 з дозволеним оглядом. При отриманні посилки Позивач оглянув товар на відділенні та відмовився від нього, зазначивши, що деталь не підходить через невідповідність діаметру різьби.

Після звернення Позивача щодо повернення коштів Відповідач первісно відмовив у поверненні, посилаючись на те, що замовлення було здійснено за кодом, наданим самим клієнтом, а товар повернуто зі слідами монтажу. Однак пізніше, 21.07.2025, Відповідач добровільно повернув Позивачу кошти у розмірі 825 грн, що підтверджується квитанцією про переказ коштів, наявною у матеріалах справи.

Вирішуючи питання про наявність порушення прав Позивача як споживача, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частиною першою статті 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

За положеннями статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати, зокрема, пропорційного зменшення ціни, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

За положеннями статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Відповідно до статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Однак, аналізуючи обставини цієї справи, суд враховує, що характер правовідносин між сторонами має суттєву специфіку, яка полягає в тому, що саме Позивач, як замовник, самостійно визначив код (артикул) необхідної запчастини та надав його Відповідачу для оформлення замовлення.

З матеріалів справи (а.с. 34) вбачається, що при оформленні замовлення Позивач надіслав Відповідачу конкретний номер (код) запчастини, за яким і було підібрано товар. Відповідач здійснив замовлення саме за цим кодом, повідомив Позивача про деталі замовлення, після чого Позивач підтвердив його та здійснив оплату. На етапі погодження замовлення Позивач не висловлював жодних зауважень чи уточнень.

Суд зазначає, що у випадку, коли покупець самостійно надає продавцю конкретний артикул (код) товару і замовлення здійснюється саме за цим кодом, продавець виконує свій обов`язок належним чином, якщо доставляє товар, що відповідає зазначеному артикулу. Ризик невідповідності товару потребам покупця, зумовлений неправильним визначенням артикулу, покладається на покупця, який самостійно обрав код деталі.

Позивач не надав суду доказів того, що Відповідач поставив товар, який не відповідав зазначеному Позивачем коду (артикулу). Тобто, товар було доставлено саме за тим артикулом, який надав сам Позивач. За таких обставин невідповідність деталі конкретному автомобілю Позивача є наслідком надання самим Позивачем неправильного коду, а не порушенням з боку Відповідача.

Крім того, суд бере до уваги, що Відповідач завчасно, до моменту здійснення оплати, повідомив Позивача про регламент роботи, у якому чітко зазначено, що у разі замовлення за кодом, наданим клієнтом, відповідальність за правильність коду несе замовник. Позивач, здійснивши оплату після ознайомлення з цими умовами, фактично погодився з ними.

Таким чином, Позивач, надавши код запчастини самостійно та ознайомившись із регламентом роботи Відповідача, взяв на себе ризик щодо належності деталі до свого автомобіля. За таких обставин невідповідність деталі потребам Позивача не може кваліфікуватися як недолік товару в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки товар відповідав зазначеному Позивачем артикулу.

Суд також враховує, що Відповідач, незважаючи на відсутність формальних підстав для повернення коштів (з огляду на те, що товар мав сліди встановлення), добровільно прийняв повернення товару та повернув Позивачу кошти у повному обсязі - 825 грн, що було здійснено 21.07.2025, тобто ще до подання позову до суду (05.08.2025). Цим Відповідач проявив добру волю та вжив заходів для мирного врегулювання спору.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50.000 грн суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вини заподіювача.

Оскільки судом встановлено, що Відповідач не допустив порушення прав Позивача як споживача (товар було поставлено відповідно до коду, наданого самим Позивачем, а кошти повернуто добровільно), підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Позивач не довів наявності протиправної поведінки з боку Відповідача, яка б перебувала в причинному зв`язку із заявленою моральною шкодою.

Крім того, Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, зокрема, медичних довідок, висновків лікарів чи інших документів, які б підтверджували його твердження про головні болі, втрату сну та необхідність прийняття заспокійливих препаратів.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 11.000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач заявив вимогу про стягнення 11.000 грн витрат на правничу допомогу як самостійну позовну вимогу матеріально-правового характеру, обґрунтовуючи її порушенням своїх прав як споживача. Однак, оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушення прав Позивача з боку Відповідача, підстави для задоволення цієї вимоги також відсутні.

За таких обставин суд вважає, що Відповідач ФОП ОСОБА_3 жодних прав Позивача не порушував. Відповідач виконав замовлення відповідно до коду, наданого самим Позивачем, а в подальшому, проявивши добру волю, прийняв повернення товару та повернув сплачені кошти ще до звернення Позивача з позовом до суду. Підстави для стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , фізична особа - підприємець,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: