справа № 753/9511/22
головуючий у суді І інстанції Якусик О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» на ухвалу Дарницького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року прийнято зустрічний позовОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 21 листопада 2024 року.

23 вересня 2025 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що він перебуває у складі Збройних сил України.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком недійсним зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворень відповідно до закону військових формувань.

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ТОВ «Новобудова» - Яценко Тетяна Юріївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на час розгляду даної справи відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 перебуває у військовій частині, що переведена на воєнний стан, що виключає можливість останнього приймати участь у судових засіданнях навіть в режимі відеоконференції.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи ч. 1 ст.251 ЦПК України, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача за первісним позовом на військовій службі, виходячи із заявлених підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи через представника тощо.

Просить врахувати, що клопотання про зупинення провадження надійшло до суду першої інстанції від ОСОБА_6 , яка діє в інтересах відповідача за первісним позовом - ОСОБА_1 .

Наголошує, що необгрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у справі з підстав, визначених пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що з метою забезпечення можливості відповідачу реалізувати свої процесуальні права у цій справі, слід зупинити провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає нормам процесуального права та наявним у матеріалах справи доказам.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Станом на сьогоднішній день зазначений правовий режим продовжений, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомою.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 ввід 20 вересня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти № 8867 від 08 грудня 2024 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , обіймав посаду оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти, у період з 15 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Курській області.

З наданого відповідачем витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2025 року слідує, що солдат ОСОБА_7 вибув з 12 серпня 2025 року у щорічну відпустку з району виконання бойових завдань та виключений з котлового забезпечення (сніданку) в районі виконання бойових завдань.

Таким чином, станом на день прийняття оскаржуваної ухвали існували підстави для зупинення провадження у справі, оскільки на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану і відповідач перебував на службі в Збройних Силах України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про переведення військової частини НОМЕР_1 на воєнний стан або перебування відповідача в зоні бойових дій колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Законом України «Про оборону України» визначаються засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Так, частиною першою статті 1 цього Закону визначено, що:

- оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Пунктом 20 Конституції України Президента України уповноважено на прийняття рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що органи державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органи місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки, за необхідності переводяться з мирного на воєнний стан з метою відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Таким чином, військові частини Збройних Сил України були переведені на воєнний стан в момент прийняття Президентом України Указу від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 , оскільки згідно із зазначеним Указом військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування наказано запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Запровадження на території України правового режиму воєнного стану з 24 лютого 2022 року є обставиною, що не підлягає доказуванню, оскільки це загальновідомий факт, тож, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що не було необхідним надавати відповідачу додаткові документи на підтвердження переведення на воєнний стан військової частини, в якій він проходив військову службу станом на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду зазначила таке. Як уже зазначалося вище, Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Встановивши, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти № 8867 від 08 грудня 2024 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , обіймав посаду оператора відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти, у період з 15 квітня 2024 року по 31 жовтня 2024 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Курській області, а з наданого відповідачем витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2025 року слідує, що солдат ОСОБА_7 вибув з 12 серпня 2025 року у щорічну відпустку з району виконання бойових завдань, тоді як на території України введено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який діє станом на день вирішення питання про зупинення провадження у справі, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, дотримавшись таким чином норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 дислокується у АДРЕСА_1 , а надана відповідачем довідка не містить даних про те, що вказана військова частина переведена на воєнний стан, колегія суддів відхиляє, оскільки приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, за нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права вирішив заяву відповідача про зупинення провадження у справі, за наявності достатніх доказів для ухвалення відповідного процесуального рішення, натомість доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального та процесуального права і до незгоди з оцінкою місцевим судом наявних у справі доказів, що не може слугувати підставою для скасування ухвали, прийнятої з дотриманням норм процесуального закону.

Зважаючи на вищевикладене, підстави для скасування ухвали Дарницького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року - відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду Київської області від 25 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба