ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1493/24Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/1084/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Тернополі цивільну справу №598/1493/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від імені якого діє Рокетська Світлана Володимирівна на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року (ухвалене суддею Олещуком Б.Т., повний текст рішення складено 21 серпня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання зобов`язань припиненими та припинення обтяження, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19.03.2008 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №ТЕО0GP за умовами якого банк зобов`язався надати їй кредит, а 20.03.2008 між ними укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Джулою О.М. та зареєстрований за номером 2053.

Також 20.03.2008 року на підставі договору іпотеки до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом внесено обтяження за реєстраційним номером 6833476, об`єкт обтяження: будинок, житловий будинок з надвірними будівлями, адреса: АДРЕСА_1 , який передано в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором.

Зазначала, що 21 лютого 2022 року відповідачем направлено їй гарантійний лист, за змістом якого кредитор надав гарантію про відсутність претензій щодо сплати кредиту після внесення на погашення заборгованості коштів в сумі 259 000 грн. на запропонований рахунок в термін до 22.12.2022 року.

Стверджувала, що виконала вимоги банку в повному обсязі та внесла на погашення заборгованості кошти в сумі 259 000 грн. на запропонований рахунок в термін до 22.12.2022.

Однак у 2024 році представники банку засобами телефонного зв`язку повідомили їй про наявність претензій банку та необхідність сплатити залишок заборгованості.

Стверджувала, що свої зобов`язання згідно домовленостей з відповідачем виконала повністю, а тому просила:

- витребувати в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» належним чином завірені копії кредитного договору №ТЕО0GP від 19 березня 2008 року та договору іпотеки від 20.03.2008, який посвідчений приватним нотаріусом Джула О.М. і зареєстрований за номером 2053, які укладені між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» згідно кредитного договору №ТЕО0GP від 19 березня 2008 року.

визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 20.03.2008 укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідченим приватним нотаріусом Джулою О.М., зареєстрованим 20.03.2008 за номером 2053 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 6833481.

зняти заборону відчуження нерухомого майна, будинок, житловий будинок з надвірними будівлями, адреса: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за №6833476.

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №ТЕО0GP від 19 березня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк».

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 20.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Джула О.М., зареєстрований за №2053 та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 6833481.

Знято заборону відчуження нерухомого майна, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за №6833476.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважають, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказують на те, що останній платіж на виконання пропозиції банку здійснено 25.10.2022 року на суму 219 900,00 грн., коли вже діяла постанова НБУ, яка забороняла банкам здійснити клієнту зміну валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривню, а тому поза волею АТ КБ «ПриватБанк» залишилась невиконаною пропозиція щодо зміни валюти виконання зобов`язання, а отримані кошти після конвертування були спрямовані на погашення валютного кредитного договору, адже за таким наявне невиконане грошове зобов`язання.

Вказують на відсутність підстав вважати, що зобов`язання за кредитним договором припинено з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідно вважають, що за відсутності підстав для висновку про припинення кредитного зобов`язання, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог.

Вказують на те, що ні до дати спливу строку пропозиції, ні до дати внесення останньої частини платежу, АТ КБ "ПриватБанк" враховуючи вимоги ч. 3 ст. 641 ЦК України не міг відкликати своєї пропозиції, що спростовує безпідставні покликання представника позивача на недобросовісну поведінку кредитора.

Звертає увагу на те, що у позивачки станом на 1 січня 2014 року наявна прострочена заборгованість, котра як стверджується розрахунком заборгованості (вертикальна колонка "Загальний залишок заборгованості за процентами") формувалась на постійній основі задовго до 1 січня 2014 року, так і після цієї дати, а тому в силу пункту 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", спірне зобов`язання за кредитним договором не підлягало обов`язковій реструктуризації.

Від представника позивача - адвоката Братівника І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що місцевим судом зроблено правильні висновки стосовно правомірності правочину, недобросовісності дій відповідача та щодо застосування постанови Правління Національного Банку України №102 від 20.05.2022 року «Про внесення змін до постанови Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року № 18» у правовідносинах між сторонами справи.

В судовому засіданні представник відповідача - Рокетська С.В. підтримала вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Братівник І.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ТЕО0GP, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, на строк до 16.03.2028 включно (а.с.44-46).

20 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області Джулою О.М., зареєстрований у реєстрі за №2053. Предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 124,3 кв.м., житлова площа 46,2 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором від 19.03.2008 №ТЕО0GP, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії, в сумі 46200 доларів США на строк з 19.03.2008 по 16.03.2028. (а.с.47-49).

На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 124,3кв.м., житлова площа 46,2 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.11.2024 №404171258 (а.с.25-26).

Відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року у справі №604/1155/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором №ТЕО0GP від 19.03.2008 в розмірі 37 007,81 доларів США (а.с.59-61).

21 лютого 2022 року на адресу ОСОБА_2 від АТ КБ «ПриватБанк» було надіслано гарантійний лист відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що в УБ Західного Міжрегіонального Управління АТ КБ «ПриватБанк» по Тернопільському регіону знаходиться проблемний кредит ТЕО0GP від 19.03.2008 ОСОБА_2 . Станом на 21.02.2022 заборгованість складає 74 437,88 доларів США. Даним листом АТ КБ «ПриватБанк» гарантує сторнування залишку заборгованості по кредитному договору №ТЕО0GP від 19.03.2008, після внесення на погашення залишку заборгованості коштів в сумі 259 000 грн (двісті п`ятдесят тисяч гривень) на рахунок НОМЕР_1 в термін до 22.12.2022 р. з подальшим дебетуванням отриманих грошових коштів на рахунок вищезазначеного договору. Після внесення вищезазначеною вище суми та сторнування банком процентів, комісій, штрафів та пені, а також закриття вищевказаного кредитного договору, банк дає гарантію про відсутність претензій до клієнта по вищевказаному кредитному договору (а.с.4).

ОСОБА_2 виконала умови банку шляхом сплати на запропонований ним рахунок всієї суми коштів, що підтверджується копіями квитанцій: №М0901O1U9C від 01.09.2022 (а.с.5) №@2PL377816 від 27.07.2022 (а.с.6) та квитанцією від 25.10.2022 (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо умов погашення кредитного договору №ТЕО0GP від 19.03.2008 року та дані умови були виконані позивачкою у встановлений строк, а тому вважав, що наявні підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором.

Також, у зв`язку з припиненням зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції визнав іпотеку припиненою, що слугувало підставою для зняття обтяження з нерухомого майна.

З такими висновками погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Постанову Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану доповнено новим пунктом 19-3, згідно з Постановою Національного банку № 102 від 20.05.2022, яка набрала чинності 21.05.2022 року, відповідно до якого банкам забороняється: 1) здійснювати реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами, укладеними ними з клієнтами-позичальниками (крім банків), шляхом зміни валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні;

Підпунктом 1 пункту 19-3 Постанови Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку № 157 від 22.07.2022 (яка набрала чинності 23.07.2022 року), передбачено, що Банкам забороняється здійснювати реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами, укладеними ними з клієнтами-позичальниками (крім банків), шляхом зміни валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні, крім реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що здійснюється згідно з пунктом 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", крім реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що здійснюється згідно з пунктом 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

-наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

-відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

В статті 58 Основного Закону України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У постанові Верховного Сулу у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61- 30435сво18), зроблено висновки, що «в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Висновки Верховного Суду з питання дотримання принципу правомірності правочину є усталеними та послідовними (до прикладу: постанови Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №159/4766/21 (провадження № 61-15464св23), від 13.12.2023 у справі № 295/13310/21 (провадження №61-12351св22), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) від 28.07.2021 у справі №759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Положення статей 42, 92 Конституції України гарантують громадянам України, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Дія положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (див. рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року у справі №15-рп/2011).

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Отже, споживач вважається слабшою стороною у правовідносинах з кредитором, у зв`язку із чим саме на останнього покладається обов`язок забезпечення дотримання прав позичальника.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 статті 641 ЦК України передбачено, що пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 21 лютого 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - заступник керівника УБ по регіону АТ КБ «ПриватБанк» - Байрак І.Я. направив на адресу ОСОБА_1 гарантійний лист, у якому зазначено, що в УБ Західного Міжрегіонального Управління АТ КБ «ПриватБанк» по Тернопільському регіону знаходиться проблемний кредит ТЕО0GP від 19.03.2008 ОСОБА_2 . Станом на 21.02.2022 заборгованість складає 74437,88 доларів США. Даним листом АТ КБ «ПриватБанк» гарантує сторнування залишку заборгованості по кредитному договору №ТЕО0GP від 19.03.2008, після внесення на погашення залишку заборгованості коштів в сумі 259000 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень) на рахунок НОМЕР_1 в термін до 22.12.2022 р. з подальшим дебетуванням отриманих грошових коштів на рахунок вищезазначеного договору. Після внесення вищезазначеної суми та сторнування банком процентів, комісій, штрафів та пені, а також закриття вищевказаного кредитного договору, банк дає гарантію про відсутність претензій до клієнта по вищевказаному кредитному договору.

ОСОБА_1 прийняла пропозицію банку, зазначену у гарантійному листі та виконала вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором №ТЕО0GP від 19.03.2008, оскільки до 22 грудня 2022 року сплатила: 27 липня 2022 року суму коштів у розмірі 19 500 грн, 01 вересня 2022 року - у розмірі 19 600 грн та 25 жовтня 2022 року - у розмірі 219 900,00 грн на рахунок зазначений у гарантійному листі.

Відтак, встановивши, що між сторонами була досягнута домовленість щодо умов погашення кредитного договору №ТЕО0GP від 19.03.2008 року та дані умови були виконані позивачкою у встановлений строк, місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ТЕО0GP від 19 березня 2008 року.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Таким чином, після сплати боржником боргу у повному обсязі, кредитний договір з банком припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/26402/20, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц.

Тому, з урахуванням похідного характеру угоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання іпотеки припиненою, що є підставою для зняття обтяження з нерухомого майна, у зв`язку з припиненням зобов`язань за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що останній платіж на виконання пропозиції банку здійснено 25.10.2022 року на суму 219 900 грн., коли вже діяла постанова НБУ, яка забороняла банкам здійснити клієнту зміну валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні, а тому поза волею АТ КБ «ПриватБанк» залишилась невиконаною пропозиція щодо зміни валюти виконання зобов`язання, колегія суддів відхиляє, оскільки гарантійний лист із пропозицією щодо погашення заборгованості за кредитним договором №ТЕО0GP від 19.03.2008 був надісланий відповідачем 21.02.2022 року, а Постанова Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану була доповнена новим пунктом 19-3 згідно з Постановою Національного банку № 102 від 20.05.2022, яка набрала чинності 21.05.2022 року, тобто на момент пропозиції відповідача жодних заборон банкам здійснювати клієнту зміну валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні, не існувало.

Таким чином, пункт 19-3 Постанови Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану не може підлягати застосуванню у правовідносинах між кредитором АТ КБ «ПриватБанк» та споживачем ОСОБА_1 з питання виконання даного зобов`язання, оскільки нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, у випадку якщо вони погіршують становище особи.

Більше того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 мала право на здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договором згідно з пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

Так, згідно пунктом 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування" зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Водночас апеляційний суд акцентує увагу на тому, що ініціатором фактичної реструктуризації зобов`язання позивачки за споживчим кредитом був саме відповідач, який надіслав пропозицію щодо умов погашення кредитного договору №ТЕО0GP від 19.03.2008 року, яка містилась у вищезгаданому гарантійному листі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із підпункту 1 пункту 19-3 Постанови Правління Національного Банку України від 24 лютого 2022 року №18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку № 157 від 22.07.2022 року (яка набрала чинності 23.07.2023 року), банкам забороняється здійснювати реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами, укладеними ними з клієнтами-позичальниками (крім банків), шляхом зміни валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні, крім реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що здійснюється згідно з пунктом 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", крім реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що здійснюється згідно з пунктом 7 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування".

Доводи апеляційної скарги про те, що ні до дати спливу строку пропозиції, ні до дати внесення останньої частини платежу АТ КБ "ПриватБанк", враховуючи вимоги ч. 3 ст. 641 ЦК України, не міг відкликати своєї пропозиції, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, який надіслав позивачу пропозицію щодо умов погашення кредитного договору №ТЕО0GP від 19.03.2008 року, яка містилась у вищезгаданому гарантійному листі від 21 лютого 2022 року, починаючи з 21.05.2022 року, коли було запроваджено заборону банкам здійснювати клієнту зміну валюти виконання зобов`язання за банківським кредитом з іноземної валюти на гривні, не вчинив жодних дій для поінформування споживача, який є слабшою стороною у даних правовідносинах, про виникнення таких обставин, які на думку Банку, мають вплив на зобов`язання сторін.

Тому, така бездіяльність банку суперечила інтересам позивача, який мав правомірні очікування на погашення кредитного договору №ТЕО0GP від 19.03.2008 року за умов визначених у гарантійному листі, та свідчить про недобросовісність поведінки відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав ані для скасування судового рішення, ані для зміни мотивів, з яких виходив суд при ухваленні цього рішення, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.