Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6574/25
Номер провадження2/711/2995/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі; головуючого судді - Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

представника адвоката Дон В.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дон Віктор Олександрович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся з позовом адвокат Дон В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У позові зазначає, що починаючи з 1998 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння в розмірі 3/10 частини з відповідною частиною надвірних споруд належить на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 22.03.1990 року N? 2- 1129 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 .

09 липня 1998 року ОСОБА_2 залишила Доручення на ОСОБА_1 , яким доручила користуватися належною їй частиною жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Для цього надала їй право мати в будинок вільний доступ, сплачувати всі види комунальних послуг, а також виконувати всі інші дії та формальності, пов?язані з цим дорученням. Доручення було видане на три роки, та посвідчено державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Миколенко Інною Миколаївною, зареєстроване в реєстрі за N? 2-2679. Сама власниця в цьому ж 1998 році виїхала на постійне місце проживання до Росії. Додому ОСОБА_2 більше не приїздила. Починаючи десь з 2003 року зв?язок з нею було втрачено. Де вона зараз перебуває невідомо, всі засоби зв?язку відсутні.

Крім, ОСОБА_2 співвласниками АДРЕСА_1 ще є ОСОБА_3 їй належить частина домоволодіння в розмірі 3/10 частини з відповідною домоволодіння на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 10.12.1982 року N? 2-4440, та ОСОБА_4 , якій належить частина домоволодіння в розмірі 2/5 частини з відповідною частиною надвірних споруд на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Захарченко А.І. 10.11.2004 року N? 5511. Що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно N? 733967785 від 03.07.2025 року.

04 вересня 2002 року ОСОБА_1 зареєструвалася за вказаною адресою та продовжує проживати там по теперішній час. Всі ці роки вона підтримує добробут, веде господарство, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальні ремонти, сплачує кошти за комунальні послуги, що можна підтвердити численними квитанціями та договорами. Володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності й до тепер, а тому Позивачка звертається до суду для визнання права власності за набувальною давністю. Вище вказане підтверджується Актом опитування сусідів N? 1454 від 11.07.2025 року.

Факт постійного проживання починаючи з 1998 року та добросовісного володіння 3/10 частинами домоволодіння N? 89, за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 можуть засвідчити численні свідки.

За таких обставин, Позивачка вважає, що в неї наявні всі підстави для визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки більше десяти років вона відкрито, безперервно і добросовісно володіє та користується майном.

Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 3/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та ухвалено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_6 у заяві від 02.10.2026 визнала позовні вимоги, підтвердила усі обставини викладені у ній, просила задоволити позовні вимоги та справу розглядати за її відсутності.

Ухвалою суду від 23.10.2025 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

У судовому засідання адвокат Дон В.О. та позивач ОСОБА_1 просили задоволити позовну заяву з підстав, зазначених у ній. Пояснили, що у 1998 році ОСОБА_2 надала доручення позивачу на 3 роки щодо розпорядженням частиною будинку. З 2003 року з відповідачкою відсутній зв`язок. Позивач сама зробила ремонт, опалення, перекрила дах. Наразі виникла необхідність визнання права власності для проведення опалення і газифікації будинку. Додали, що позивач вже 27 років проживає відкрито у будинку, користується безперервно.

Відповідачі ОСОБА_2 (повідомлялась через публікацію оголошення на сайті Судової влади) та ОСОБА_4 не з`явились у судові засідання, правом подання відзиву не скористались.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повідомили суду, що позивач з 1998 року відкрито володіє частиною будинку АДРЕСА_1 . Позивач утримує будинок, ремонтує його, зробила дах, змінила вікна, двері, сплачує комунальні послуги. Свідки у різний період часу перебували в гостях у позивача, яка не утаємнювала місце свого проживання, відкрито володіла частиною будинку. Їм усім відомо, що позивач не є власником частини будинку.

Суд, заслухавши пояснення позивач, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 13ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, при розгляді справи суд обмежений зокрема підставами позову та колом відповідачів у справі, яких визначає виключно позивач і лише останній може ініціювати залучення співвідповідача та заміну неналежного відповідача.

Підставою для набуття права власності на вказане нерухоме майно позивачем заявлено набувальну давність, а отже і спір вирішує суд виходячи з відповідних положень законодавства.

Відповідно до статті 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої ,четвертої статті 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безпритульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безпритульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безпритульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави (право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника). Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безпритульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживає у спірній квартирі з 1998 року, що підтверджується наданими письмовими доказами та поясненнями свідків.

Відповідно до відповіді від 06.03.2023 № 41029о Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 -2/5, ОСОБА_12 3/10 та ОСОБА_13 3/10. Указане міститься у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.07.2025.

Судом взято до уваги також те, що відповідно до Доручення від 09 липня 1998 року ОСОБА_2 доручила ОСОБА_1 користуватися належною їй частиною жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , надала їй право мати в будинок вільний доступ, сплачувати всі види комунальних послуг, а також виконувати всі інші дії та формальності, пов?язані з цим дорученням. Доручення видане на три роки.

Відомостей щодо продовження дії даного доручення або видання іншого доручення з 09.07.2001 та на час розгляду справи відсутні.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач з 10.07.2001 відкрито, тривало та безперервно володіє частиною будинку АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач протягом тривалого часу користується зазначеною квартирою як місцем постійного проживання, здійснює її утримання, сплачує комунальні платежі, проводить ремонтні роботи, забезпечує належний санітарний та технічний стан житла. У квартирі встановлено лічильники обліку газу та води, підведено інтернет.

Оцінюючи встановлені обставини, суд виходить з того, що для застосування інституту набувальної давності має бути доведено сукупність умов, визначених статтею 344 ЦК України, зокрема добросовісне заволодіння саме чужим майном, відкритість та безперервність володіння протягом установленого строку, а також безпритульність такого володіння, тобто відсутність будь-якої правової підстави володіння чужим майном.

Оскільки позивач з 2001 року (більше 15 років) добросовісно, безперервно, відкрито володіє чужим майном 3/10 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 , за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-80, 81, 211, 247, 263-265, 271 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.328, 344 ЦК України, суд,

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дон Віктор Олександрович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 3/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Повний текст виготовлений 22.12.2025.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька