КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прудникової Наталі Георгіївни на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року (суддя Коваленко І.В.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

у серпні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила припинити право власності ОСОБА_2 у сумісному майні подружжя - однокімнатній квартирі (загальна площа 42,4 кв. м, житлова площа 16,3 кв. м) № 4-343, яка розташована в будинку АДРЕСА_1 ; виділити у власність ОСОБА_1 та визнати за нею право власності в цілій частині на однокімнатну квартиру (загальна площа 42,4 кв.м, житлова площа 16,3 кв.м) № 4-343, яка розташована в будинку АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 у сумісному майні подружжя - однокімнатній квартирі (загальна площа 33,3 кв.м, житлова площа 13,5 кв.м) № 102, яка розташована в будинку АДРЕСА_2 ; виділити у власність ОСОБА_2 та визнати за ним право власності в цілій частині на однокімнатну квартиру (загальна площа 33,3 кв.м, житлова площа 13,5 кв.м) № 102, яка розташована в будинку АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на майнові права в однокімнатній квартирі (загальна площа 30,27 кв.м, житлова площа 11,22 кв.м) АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачці п`ятиденного терміну з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя виходила з того, що позивачкою не надано доказів, які підтверджують визначену нею ціну позову, тому сплата судового збору у розмірі 12 112грн не відповідає реальній вартості майна, а відтак позивачці необхідно доплатити судовий збір у розмірі 3 028грн із зазначенням у платіжному документі відомостей про сплату судового збору із призначенням платежу: «за подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя», зазначити чим підтверджується придбання всього

майна, що є предметом даного спору, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна, крім того,позивачкою не надано Графік погашення платежів, який згідно п.4.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017, є невід`ємною частиною даного Договору; повідомлення покупця про готовність об`єкту нерухомості та можливість передачі йому майнових прав на об`єкт нерухомості, враховуючи, що згідно Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору, строк введення об`єкту будівництва в експлуатацію сплив ще 30 листопада 2017 року; згоду чоловіка покупця на укладення цього Договору, як передбачено п.11.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017.

3 жовтня 2025 року представник позивачки - адвокат Прудникова Н.Г. через електронний кабінет у системі «Електронний суд» подала до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучила квитанцію про сплату судового збору у сумі 3028грн, зазначивши, що у квитанції про сплату судового збору у сумі 12 112грн зазначено, що призначення платежу - сплата судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду міста Києва.

Крім того, представник позивачки - адвокат Прудникова Н.Г. у заяві зазначила, що ціна позову визначалася позивачкою, виходячи із вартості майна, яка зазначена у відповідних правовстановлюючих документах. У разі оспорення відповідачем вартості спірного майна, він не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи або надати висновок суб`єкта оціночної діяльності.

Також представник позивачки посилалася на правовий висновок Верховного Суду у справі № 595/324/17, що факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування свої вимог про поділ такого майна, а спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном.

Крім цього, представник позивачки зазначала, що не може надати Графік погашення платежів, який згідно п.4.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017, є невід`ємною частиною даного Договору; повідомлення покупця про готовність об`єкту нерухомості та можливість передачі йому майнових прав на об`єкт нерухомості, враховуючи, що згідно Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору, строк введення об`єкту будівництва в експлуатацію сплив ще 30 листопада 2017 року; згоду чоловіка покупця на укладення цього Договору, як передбачено п.11.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017, так як вказані документи у позивачки відсутні та перебувають у відповідача.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року позовну заяву повернуто позивачці.

Повертаючи позовну заяву позивачці, суддя першої інстанції виходила з того, що подана представником позивачки заява не усуває недоліків, зазначених в ухвалі від 22 вересня 2025 року, позивачка не додала до позовної заяви Графік погашення платежів, який згідно п.4.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017 є невід`ємною частиною даного Договору; повідомлення покупця про готовність об`єкту нерухомості та можливість передачі йому майнових прав на об`єкт нерухомості, враховуючи, що згідно Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору, строк введення об`єкту будівництва в експлуатацію сплив ще 30 листопада 2017 року; згоду чоловіка покупця на укладення цього Договору, як передбачено п.11.3 Договору купівлі-продажу майнових прав від 10.01.2017, не заявила клопотання про витребування доказів, яке згідно вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України позивач повинен подати у строк, зазначений у ч. 2 ст. 83 ЦПК України, а саме: разом з поданням позовної заяви.

Суддя вважала, що зазначені недоліки не дають правових підстав для відкриття провадження по справі.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Прудникова Н.Г. просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права..

Представник позивачки зазначає, що ОСОБА_1 до позовної заяви були надані всі докази, які на її переконання (станом на день подання позову) підтверджують обставини, на які вона посилається, як на підставу свої позовних вимог. Документи, на підставі відсутності яких судом першої інстанції було повернуто позов, не зазначались позивачкою, як додатки до її позову і взагалі не згадувались у тексті позовної заяви.

Представник позивачки вважає, що суд першої інстанції з невідомих правових підстав, з власної ініціативи, на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі, фактично здійснив оцінку наданих позивачкою доказів та, повертаючи позовну заяву, прийшов до висновків про недостатність таких доказів.

Представник позивачки посилається на те, що за змістом статей 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Більш того, принцип диспозитивності дає право сторонам самостійно і на власний розсуд розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору, а відтак і вирішувати питання щодо заявлення/нез`явлення того чи іншого клопотання.

Представник позивачки вважає, що невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способом захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Представник позивачки вважає, що суддя першої інстанції, проявивши надмірний формалізм, фактично позбавила позивачку доступу до правосуддя, що суперечить положенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також усталеній судовій практиці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно частин 1 та 2 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Стаття 83 ЦПК України визначає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить, що невідповідність зазначених у позовній заяві обставин, не зазначення чи ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Згідно частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч.1 ст.196 ЦПК).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до пунктів 7, 8 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення

перекладача, спеціаліста.

Колегія суддів вважає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

За таких обставин, суддя не мала правових підстав для залишення позовної заяви без руху у зв`язку із ненаданням позивачкою доказів, на які вона не посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім того, на стадії відкриття провадження у справі суд не вправі давати оцінку достатності доказів, їх належність та допустимість, відповідності чи невідповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки ці питання повинні вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 320/14843/23 зазначила, що «неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому».

Колегія суддів зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, в ній викладені обставини справи, правове обґрунтування позовних вимог, зазначено, що правовстановлюючі документи на спірне майно перебувають у відповідача, а відтак суддя не мала правових підстав вимагати від позивачки надання певних доказів у підтвердження позовних вимог.

Згідно із статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів ).

Колегія суддів вважає, що суд під час судового розгляду справи за участю сторін повинен встановити обставини справи, з`ясувати характер спірних правовідносин, оцінити надані докази, і в залежності від встановленого, вирішити спір по суті.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прудникової Наталі Георгіївни задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук