Провадження №2/523/7491/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Ячменьової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

22 вересня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2022 року № 632344594 року у розмірі 74283,69 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 лютого 2022 року АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов`язався відкрити рахунок із встановленням відновлювальної кредитної лінії, а відповідачка - в порядку та на визначених умовах повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом. Банк належним чином виконав умови договору, однак через порушення відповідачкою зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 74283,69 грн, яку позивач просить стягнути на його користь разом з понесеними судовими витратами.

24 вересня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21 жовтня 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, а викладені у ньому обставини такими, що не відповідають дійсності, виходячи з наступного.

За умовами договору строк кредитування сплив 18 лютого 2023 року, при цьому позивач, продовжуючи нарахування процентів і комісії після цієї дати, не надав доказів дотримання позичальницею усіх умов, необхідних для пролонгації договору, тому усі нарахування поза строком дії кредитного договору є неправомірними.

Неправомірним відповідачка вважає також нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту, оскільки умови про сплату такої комісії з нею банк не погоджував, її встановлення суперечить вимогам Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, так як кредитодавець зобов`язаний безоплатно надавати споживачу інформацію про стан кредитної заборгованості один раз на місяць.

За таких обставин, сплачену нею комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки за період з 18 лютого 2022 року по 26 червня 2025 року на загальну суму 2300 грн слід зарахувати у рахунок погашення основної суми боргу у зв`язку з нікчемністю умов договору про нарахування щомісячних комісій за обслуговування кредиту.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачка вважає не належним та не допустимим доказом, оскільки він має форму зведеної довідки і не містить необхідної деталізації, зокрема не містить інформації про щоденний залишок тіла кредиту (база нарахування), на який здійснювалося нарахування процентів; не зазначена математична формула, за якою розраховувався щоденний чи щомісячний відсоток; відповідно до умов договору до кредиту застосовувались дві різні фіксовані річні процентні ставки (0,01% та 37%), однак зведений розрахунок не містить їх розмежування, що не дозволяє перевірити правильність нарахувань.

Витрати позивача на правову допомогу також документально не підтверджені,а їх склад та розмір входить до предмета доказування у справі, тому відповідачка вважає, що у задоволенні вимог про їх відшкодування слід відмовити.

24 жовтня 2025 року у відповіді на відзив представник позивача - адвокат Михайлова Ю.В. зазначила, що всі правовідносини між сторонами, які не врегульовані угодою, урегульовані договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, і є невід`ємною частиною угоди.

Відповідно до погоджених умов договору банк має право протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії змінити строк дії відновлювальної кредитної лінії, продовжити або припинити строк її дії згідно з умовами договору.

Позовні вимоги про стягнення щомісячних комісій за обслуговування кредиту позивач вважає правомірними, оскільки такі умови передбачені угодою і полягають в наданні позичальниці комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань.

Механізм та порядок нарахування простроченого тіла кредиту і процентів передбачений умовами договору, зокрема, пунктами 3.4.6., 3.4.7, 3.4.8, 3.4.10, 3.4.11 Додатку № 4 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», які були використані під час проведення розрахунку заборгованості.

Умови щодо сплати комісій, овердрафту, неустойки (штрафу) та нарахування процентів визначалися договором про банківське обслуговування фізичних осіб, який був розміщений на сайті банку та з яким позичальниця ознайомилася до укладення угоди.

Отже, позивач вважає, що нарахування комісій та процентів є законним та обґрунтованим.

Також позивач вказує, що заявлена ним сума правничої допомоги є співмірною з даною категорією справ, а саме 600 грн за підготовку і подання позовної заяви до суду та отримання рішення суду. Комісійна винагорода, передбачена договором, від стягнутих коштів на користь замовника становить - 7,85 % - і є змінною категорією, оскільки залежить від задоволених позовних вимог.

Сторони у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, відповідачка у своєму відзиві також заявила клопотання про розгляд справи без неї.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 лютого 2022 року відповідачка ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця звернулася до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який у чинній на дату укладення договору редакції був розміщений на сайті банку: www.alfabank.ua.

Банк прийняв пропозицію відповідачки. ОСОБА_1 також підписала довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «0504», направленого їй 18 лютого 2022 року на номер телефону: НОМЕР_1 .

Для ідентифікації в обліковій системі банку угоді було присвоєно № 632344594.

За умовами угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18 лютого 2022 року, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», відповідачці надано кредит шляхом кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії із максимальним кредитним лімітом 200000 грн та встановленої кредитної лінії у сумі 27000 грн за продуктом «Cameleon» для особистих потреб зі сплатою фіксованої процентної ставки 0,01% для торгових операцій та/або операцій зняття готівки 37%, з щомісячним поверненням кредиту не менше, ніж сума обов`язкового мінімального платежу 10 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, тип кредитної картки VISA Platinum.

Строк кредитування встановлювався на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору.

У пункті 5.11 Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сторонами погоджено, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані угодою, регулюються договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди

Пунктом 3.4.15 додатку № 4 до угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 18 лютого 2022 року, яка є невід`ємною частиною договору, визначено, що після закінчення строку дії відновлювальної кредитної лінії банк має право продовжити строк її дії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як сумлінне та точне дотримання клієнтом умов договору та відсутність письмової заяви клієнта щодо анулювання відновлювальної кредитної лінії.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав, перерахувавши кредитні кошти на рахунок, відкритий на ім`я відповідачки, та випустив міжнародну платіжну карту VISA Platinum строком дії 5 років з моменту випуску.

Відповідачка здійснила активацію картки шляхом першої транзакції з обов`язковим введенням ПІН-коду.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

01 грудня 2022 року відбулась зміна найменування позивача з Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми.

Відповідачка активно користувалася кредитними коштами, проте зобов`язання щодо повернення коштів належним чином не виконувала.

За розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 червня 2025 року складає 74283,69 грн, з яких 40577,87 грн - прострочене тіло кредиту, 33705,82 грн - проценти за користування кредитом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та неустойку.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів. З виписки за картковим рахунком відповідачки вбачається, що позичальниця активно користувалася кредитними коштами.

Пунктом 3.4.15. Додатку № 4 визначено, що після закінчення строку дії відновлювальної кредитної лінії, який визначається відповідно до умов п.3.4.2. Розділу І цього Додатку № 4, банк має право продовжити строк дії відновлювальної кредитної лінії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як: сумлінне та точне дотримання Клієнтом умов договору; та відсутності письмової заяви клієнта щодо анулювання відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору.

Аналізуючи викладене, умови кредитного договору, які встановлюють обов`язок позичальниці сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту є несправедливим .

Згідно з випискою з рахунка приватного клієнта № /0704 за період з 18 лютого 2022 року по 26 червня 2025 року відповідачка сплатила комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 2300 грн, які мають бути зараховані у рахунок заборгованості за процентами.

Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування грошима з урахуванням сплаченої нею комісії за розрахунково-касове обслуговування, які суд врахував у сплату заборгованості за процентами, у розмірі 71983,69 грн, де заборгованість за тілом кредиту - 40577,87 грн та заборгованість за процентами - 31405,82 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір надання правничої допомоги № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», за умовами якого клієнт сплачує винагороду (гонорар) у розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн; за отримання рішення суду - 225,00 грн; комісійну винагороду від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 %.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом цієї справи складають 6431,26 грн (із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 74 283,69 грн х 7,85 %).

Враховуючи вказану норму, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою та підлягають стягненню з відповідачки у розмірі 600 грн, а щодо комісійної винагороди від стягнутих коштів, то в цій частині витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки стосуються взаємовідносин між адвокатом і клієнтом.

При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19, №906/462/22.

Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 600 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, місцезнаходження: вул. В. Васильківська, 100, м. Київ, 03150) заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2022 року у розмірі 71983,69 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 40577,87 грн та заборгованість за процентами - 31405,82 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 23 грудня 2025 року.

Суддя