Справа №569/3441/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

провівши судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просив усунути йому перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, визначити способи його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : особисті побачення з дітьми у перші та треті вихідні місяця з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі за місцем проживання чи фактичного перебування батька; в день народження дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у парні роки з 10:00 до 20:00, у непарні роки на другий день - 02 липня за місцем проживання чи фактичного перебування батька, з урахуванням графіка навчання дітей; в день народження сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у парні роки з 10:00 до 20:00, у непарні роки на другий день - 03 жовтня за місцем проживання чи фактичного перебування батька, з урахуванням графіка навчання дітей; відпочинок дітей з батьком під час зимових канікул: у непарні роки - перша половина канікул з батьком, друга - з матір`ю; у парні роки - перша половина канікул з матір`ю, друга з батьком з правом виїзду за межі міста Рівного, у тому числі за кордон, повідомивши матір щодо місця перебування та умов перебування дітей; відпочинок дітей з батьком під час літніх канікул щорічно на один місяць за попередньою домовленістю між батьками, з правом виїзду за межі міста Рівного, у тому числі за кордон, повідомивши матір щодо місця перебування та умов перебування дітей; відпочинок дітей з батьком під час весняних канікул: у парні роки - з батьком, у непарні роки - з матір`ю з правом виїзду за межі міста Рівного, у тому числі за кордон, повідомивши матір щодо місця перебування та умов перебування дітей; відпочинок дітей з батьком під час осінніх канікул: у парні роки - з матір`ю, у непарні роки - з батьком з правом виїзду за межі міста Рівного, у тому числі за кордон, повідомивши матір щодо місця перебування та умов перебування дітей; особисте побачення дітей в день народження батька, ІНФОРМАЦІЯ_5 , щорічно з 10:00 до 20:00, з урахуванням графіка навчання дітей; необмежене спілкування батька з дітьми засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, мессенджерах (Telegram, Viber, Twitter, WhatsApp, і т.д), враховуючи інтереси та графік навчання дітей.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з ОСОБА_3 він перебуває у шлюбі, від якого вони мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Старші сини мають інвалідність, він є опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час відповідач звернулася до суду про розірвання шлюбу, виїхала із дітьми до іншого місця проживання, перевела старших дітей без його відому в іншу школу, через що склалися вкрай напружені відносини, і, знаючи про його прихильність та любов до дітей, відповідач маніпулює ними: не дає можливості ні вільно бачитися з дітьми, ні спілкуватися з ними по телефону.

З часу народження дітей він займався їх вихованням та утриманням, і діти відповідають йому взаємністю, так як він проводив з дітьми багато часу, організовував їм дитячі ігри та відпочинок на природі, у свої вихідні дні забирав дітей зі школи, доглядав дітей, коли вони хворіли.

Вирішити питання про його участь у вихованні дітей та вільному спілкуванні із ними, здійснення належної опіки над сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач не погоджується, вважає, що саме вона, як мати, має повні права на дітей і вправі їм забороняти спілкуватися з батьком та забороняти проводити разом час, тому він вимушений звертатися в суд за захистом його порушених прав на участь у вихованні дітей та прав його дітей на батьківську турботу.

Виходячи із принципу забезпечення якнайкращих інтересів дітей, які мають право знати свого батька, отримувати увагу, турботу і любов від батька, вважає, що роль батька у вихованні дітей не менш важлива, ніж роль матері, і в жодному разі не повинна обмежуватися. Він, як батько дітей, має гарантоване законом, рівне з матір`ю дітей, право на спілкування зі своїми дітьми та право на їх виховання, тому способом захисту його прав буде встановлення чіткого графіку спілкування з дітьми в судовому порядку, що буде сприяти задоволенню інтересів дітей в частині наявності регулярного спілкування з батьком.

02 квітня 2025 року представник відповідача ОСОБА_11 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову повністю.

У відзиві вказала, що ОСОБА_3 була змушена змінити місце проживання своє та дітей, адже до кімнат № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , позивач, як співвласник, має безперешкодний доступ, а тому там існувала загроза для відповідача та дітей, оскільки позивач неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо відповідача її матері на очах у дітей, діти бояться батька через його агресивні дії, які часто вчиняються у стані алкогольного сп`яніння. Оскільки ОСОБА_3 довелося змінити місце проживання, і вона самостійно займається вихованням трьох дітей, один із яких є ще грудною дитиною, то вона і змушена була перевести дітей у школу, що знаходиться ближче до нового місця проживання.

Позивачу завжди було відоме місце проживання дітей та школа, у якій навчалися старші діти. Більше того, позивач навідувався до дітей за місцем їх проживання та проводив з ними час, хоч таку ініціативу він проявляв вкрай рідко. Окрім цього, у січні 2025 року спочатку старший син ОСОБА_8 захворів на скарлатину, тому тимчасово проживав у ОСОБА_1 аби зменшити контакт та ймовірність зараження інших дітей саме на прохання ОСОБА_3 , і саме на прохання ОСОБА_3 батько супроводжував ОСОБА_8 у лікарні у той період. Відтак, твердження позивача, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми та їхньому вихованні не відповідає дійсності.

Однак, звертає увагу суду, що діти бояться батька саме через його агресивну поведінку під час спільного проживання, тому не завжди легко йдуть з ним на контакт та категорично не хочуть з ним проживати. Попри це позивач постійно намагається вмовити сина ОСОБА_8 жити з ним, та попри його відмову позивач завжди маніпулює сином пропонуючи йому, що у разі, якщо вони будуть проживати разом, то позивач буде дозволяти йому сидіти за телефоном стільки часу, скільки син буде хотіти, і що вони не будуть робити домашнє завдання в школу. Позивач постійно погрожує відповідачу, що забере дітей і вони будуть проживати з ним, особливо сина ОСОБА_8 .

Такий інтерес до проживання сина ОСОБА_8 з ним випливає лише із власної вигоди позивача, оскільки у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, наявність у нього трьох дітей не є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а оскільки позивач дуже боявся йти служити, то для убезпечення себе опіку за дитиною з інвалідністю з дитинства (за сином ОСОБА_8 ) було оформлено на нього. Наразі позивач ніде не працює попри свою працездатність та фактично живе на кошти, які отримує як опікун, рідко та не на кожну вимогу надає ці кошти відповідачу, попри те, що син ОСОБА_8 проживає з нею та догляд за ним повністю здійснює вона, а тому наявні обґрунтовані побоювання появи заборгованості зі сплати аліментів у майбутньому.

У зв`язку з цим відповідач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Однак у відповіді на відзив на такий позов ОСОБА_1 зазначив, що спору між ним та ОСОБА_3 про місце проживання дітей немає. Тому твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач без згоди позивача виїхала із дітьми до іншого місця проживання, перевела старших дітей в іншу школу, не відповідають дійсності.

До того ж, попри те, що діти самі категорично відмовляються спілкуватися з позивачем, відповідач надсилає позивачу фото дітей та надає інформацію про стан дітей, для того, щоб позивач був впевнений у безпеці дітей та мав інформацію про них.

У своєму позові ОСОБА_1 не наводить жодної конкретної ситуації, коли та яким чином відповідач перешкоджала йому у спілкуванні та вихованні дітей, та не надає жодних доказів щодо реальної наявності таких фактів. Таким чином, вказаний позов є необґрунтованим та безпідставним.

20 жовтня 2025 року відповідач подала додаткові пояснення у справі, в яких вказала, що позивач є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_5 , проте він не виконує обов`язків опікуна, у зв`язку з тим, що шлюб між нею та позивачем було розірвано та на сьогоднішній день діти проживають разом з нею за кордоном. Позивач має статус опікуна лише формально, він не виконував свої обов`язки не до розірвання шлюбу, не після розірвання шлюбу. Також, позивач отримує державну соціальну допомогу, так як є опікуном, але кошти він використовує на власні потреби та не надсилає їх для задоволення потреб дитини, в зв`язку з чим ініційоване питання щодо звільнення його від обов`язків опікуна. Загалом позивач став опікуном задля того, щоб не приймати участь в бойових діях, оскільки він не хотів, щоб його мобілізували в Збройні Сили України.

Позивач не займався належним вихованням дітей, які цього потребували.

При цьому, вона змінила місце проживання дітей, та у зв`язку з цим виникла необхідність змінити школу, оскільки позивач робив не можливі умови для її проживання з дітьми в гуртожитку. Вагомою причиною зміни місця проживання стало те, що за позивачем була зафіксована неправомірна поведінка, яка впливала на дітей, оскільки він неодноразово робив скандали, вибив двері в одній із кімнат в присутності дітей, часто випивав, сідав на підпитку за кермо, не завжди приходив додому. У зв`язку з негативними діями позивача неодноразово викликалася поліція, яка ставала свідком вчинків позивача та у зв`язку з цим видала заборонні приписи: терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 18 листопада 2024 року; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 14 грудня 2024 року. Також позивач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року у справі № 569/23481/24.

Крім того, згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року у справі № 569/2854/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей в задоволенні позову відмовлено, оскільки між сторонами не існує спору щодо місця проживання дітей.

Вона не забороняє позивачу спілкуватися з дітьми та не забороняє проводити разом час, позивач не надав доказів, що вона перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, оскільки вони відсутні. Навпаки, саме він припинив цікавитися життям дітей, припинив запитувати, які потреби у дітей, не телефонує та жодного разу не домовлявся про зустріч.

Графік зустрічей, який зазначає позивач, може нести негативний вплив на дітей у зв`язку з його поведінкою, а висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, а саме: на період воєнного стану і перебування дітей за межами України встановити графік, який визначений рішенням органу опіки та піклування; в разі повернення дітей в Україну, закінчення воєнного стану - графік, який визначений в позовній заяві.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач не створює перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні дітей.

Також відповідач вказала, що вони з позивачем жили добре, поки не помер його брат і в позивача не з`явилося власне житло. Він зробив у ньому ремонт і хотів там проживати тільки з сином ОСОБА_8 . Позивач допомагав їй виключно тим, що міг завести дітей у школу і коли діти хворіли, то міг з ними залишитися. Позивач ходив на роботу, а вона була з дітьми. Вся їхня їжа була з її села. З моменту одруження вона теж працювала, однак не офіційно. Вона один раз тільки побила сина ОСОБА_9 свяченою різочкою.

Про переведення дітей в іншу школу позивачу було відомо. Наразі позивач не дає кошти, які отримує на ОСОБА_8 , і сплачує аліменти, які є недостатніми для утримання дітей. Діти його бояться і не хочуть його бачити.

Вона не повідомить своє місце проживання у Чехії, оскільки позивач може приїхати і в неї будуть проблеми з орендодавцями житла, а також він може забрати сина ОСОБА_8 . Вона категорично проти того, щоб він приїжджав. Вона не проти, щоб він дзвонив до дітей, однак номери телефонів теж не повідомить.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судові засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою. Представник третьої особи ОСОБА_12 подала заяву, в якій просила судове засідання проводити без її участі, висновок органу опіки та піклування підтримує та просить прийняти рішення в інтересах дітей.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 04 липня 2017 року, серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 04 липня 2017 року, серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21 жовтня 2023 року, серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 .

Згідно Довідки №126 від 18 грудня 2024 року, виданої Рівненським ліцеєм №22 Рівненської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчаються у 2-А класі Рівненського ліцею №22 Рівненської міської ради, вони живуть разом з батьками, яких їх матеріально утримують та забезпечують умови для їхнього навчання, батьки систематично відвідують батьківські збори та цікавляться життям і навчальними досягненнями дітей. ОСОБА_1 , за можливості, приводить і забриє дітей з ліцею, позитивно реагує на зауваження щодо навчання синів, діти з радістю йдуть до батька.

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Північний» Рівненської міської ради №01-19-5/114 від 14 лютого 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спостерігаються в КНП «ЦПМСД «Північний» РМР АЗПСМ № 4 у лікаря-педіатра з 17 січня 2021 року. Дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задекларовано з 30 жовтня 2023 року. Зі слів лікаря-педіатра відомо, що під час планових та позапланових оглядів дітей батько ОСОБА_1 з`являвся декілька разів. Зокрема, останній візит був з сином ОСОБА_5 у січні 2025 року. Зазвичай діти на профілактичні огляди та у випадку захворювання з`являлись у супроводі матері ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 з червня 2019 року по червень 2024 року працював у ФОП ОСОБА_13 на посаді опоряджувальника будівельного, на роботі характеризувався позитивно, що підтверджується Характеристикою, виданою ФОП ОСОБА_13 16 грудня 2024 року.

Згідно Характеристики, виданої ОСББ «Мрія-Рівне» №2 від 10 березня 2025 року, ОСОБА_3 із своїми трьома неповнолітніми дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Вимушена була виїхати, так як її чоловік створив не придатні для житла умови. ОСОБА_1 до певного часу був хорошим чоловіком та батьком своїм дітям, однак після народження найменшого сина змінився не в кращу сторону. ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання. Також позитивна характеристика щодо ОСОБА_3 була надана ОСББ «Мрія-Рівне» 11 жовтня 2025 року.

Згідно Характеристики учнів та матері від 16 жовтня 2025 року, виданої репетитором англійської мови ОСОБА_14 для ОСОБА_8 й ОСОБА_9 та їхньої матері ОСОБА_15 , за час їхньої співпраці (16 жовтня 2024 року 28 лютого 2025 року, кожна дитина мала 2 заняття на тиждень) вона позитивно характеризує дітей, однак періодично діти виявляли бажання розповісти про проблеми та сварки в сім`ї, що заважало їм зібратися й почати працювати. Мати дітей ОСОБА_15 відповідально ставилась до навчання дітей.

За період з 17 жовтня 2024 року по 22 лютого 2025 року ОСОБА_3 були оплачені освітні послуги на загальну суму 21 350 грн 00 коп.

За період з 08 лютого 2024 року по 07 грудня 2024 року ОСОБА_1 перераховано ОСОБА_3 власних коштів на загальну суму 32 165 грн 60 коп. та оплачені медичні послуги на суму 7 100 грн 00 коп., що підтверджується копіями платіжних інструкцій.

Згідно облікових записів інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області зареєстровані наступні звернення ОСОБА_3 :

1)18 листопада 2024 року надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що чоловік вчиняє психологічне насильство. Матеріали списано в справу згідно Закону України «Про звернення громадян» (складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП №661889 та винесено ТЗП АА №616232);

2)06 січня 2025 року надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що чоловік вчиняє домашнє насильство. Матеріали списано в справу згідно Закону України «Про звернення громадян»;

3)27 січня 2025 року надійшла заява ОСОБА_3 , просить допомогти розібратись в ситуації з приводу поділу спільно нажитих грошових коштів, які чоловік ОСОБА_1 забрав собі з квартири у травні 2024 року. Матеріали списано в справу згідно Закону України «Про звернення громадян»;

4)31 січня 2025 року надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що відбувається конфлікт з чоловіком ОСОБА_1 , з яким спільно не проживають, перебувають на стадії розлучення, через те, що останній мав намір забрати дітей зі школи без її відома. Матеріали списано в справу згідно Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, 18 листопада 2024 року інспектором сектору протидії домашнього насильства відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Шевчуком Т.І. відносно ОСОБА_1 дійсно винесений терміновий заборонний припис серії АА №810202. 14 грудня 2024 року інспектором сектору протидії домашнього насильства відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Пирог М.М. відносно ОСОБА_1 винесений терміновий заборонний припис серії АА №616213.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року в справі №460/15836/24 визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 від 18 листопада 2024, винесений інспектором сектору протидії домашнього насильства відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Шевчуком Т.І., та терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 від 14 грудня 2024 року, винесений інспектором сектору протидії домашнього насильства відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Пирог М.М. Рішення не набрало законної сили, оскаржено в апеляційному порядку.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року в справі №569/23481/24, яка набрала законної сили 21 січня 2025 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (по протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 661889) закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

19 лютого 2025 року ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про порушення прав дітей на батьківську турботу. 27 лютого 2025 року ОСОБА_3 подала до Рівненського міського центру соціальних служб заяву та 06 березня 2025 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради пояснювальну записку щодо свого відношення до дітей.

Як слідує з талону-повідомлення Єдиного обліку №10712 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 19 лютого 2025 року о 14:30 надійшла заява ОСОБА_1 із проханням вжити заходів відповідальності ОСОБА_3 , у зв`язку із вчиненням психологічного насильства над їхніми трьома малолітніми спільними дітьми. Вказану заяву (повідомлення) зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області за №10712.

Як слідує з копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_6 ОСОБА_3 виїхала за межі України 03 березня 2025 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року в справі №569/2854/25 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей відмовлено. Рішення не набрало законної сили, оскаржено в апеляційному порядку.

Допитаний в якості свідка в судовому засідання позивач суду показав, що з відповідачем вони були одружені з 2016 року, в 2017 році у них народилося двоє дітей, однак діти народилися з вадами. Перших три роки вони жили разом з його батьками, а потім назбирали кошти і придбали власне житло. За всі роки спільного проживання відповідач не працювала, натомість він ходив на роботу, заводив дітей в школу, гуляв з ними, готував їжу. Проживали вони всі разом, але потім стався конфлікт, відповідач забрала речі з квартири і переїхала, а також перевела дітей в іншу школу, про що йому повідомив вчитель. Спочатку вона жила у свого брата, а потім виїхала за кордон. Поки вони жили на території України він приходив до дітей у школу, діти просили їх забрати до себе, однак відповідач викликала поліцію. Він купив дитині телефон і ще 3-4 дні міг поспілкуватися телефоном, однак відповідач забрала телефон і відтоді ніякої інформації про дітей не надавала. Зі школи йому повідомили, що 03 березня 2025 року відповідач забрала дітей зі школи і вони виїхали за межі України. Шлюб між ними був розірваний за позовом відповідача. Він бажає спілкуватися з дітьми, вчасно сплачує аліменти, оплачує додаткові витрати.

Йому не відомо, де проживає відповідач разом з дітьми, вона забороняє йому спілкуватися з дітьми, не показує їх фото чи відео, натомість лише вимагає гроші. Йому невідомо чи є у дітей телефон, оскільки той номер, який був у нього в наявності, відключений.

Свідок ОСОБА_16 , знайома сторін у справі, в судовому засіданні показала, що перші вісім років подружнього життя сторони проживали добре. Конфлікти між ними почалися у травні 2024 року. Відповідач у присутності дітей проявляла агресивну поведінку. Із листопада 2024 року вона припинила спілкування, а в січні 2025 року переїхала разом з дітьми в інше житло, після чого виїхала за кордон. На даний час спілкування позивача з дітьми відсутнє, відповідач категорично заперечує проти такого спілкування, вимагаючи лише матеріального забезпечення дітей.

Особисто вона, як репетитор, займалася з дітьми сторін і бачила їхні стосунки. Позивач ходив на роботу, а з дітьми був тільки ввечері. Вона особисто бачила як відповідач жорстоко била дітей.

Свідок ОСОБА_17 , яка є знайомою сторін по справі, в судовому засіданні показала, що відповідач змінилася у поведінці з моменту народження третьої дитини, а до того було все добре. Крім того, старші діти почали відвідувати школу, однак вони не справлялися з навчанням і відповідач змушувала їх вчитися допізна, не давала телефон, била їх. Позивач старався для дітей, водив їх гуляти, вони каталися на велосипедах, ходили на піцу. Мати позивача допомагала у вихованні дітей, натомість мати відповідача нічим не допомагала. Наразі відповідач перестала з усіма спілкуватися, не дає нікому дітей і навіть не показує фото.

Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні показала, що сторони разом з дітьми спочатку три роки жили в неї, а потім переїхали у своє житло. Вона їм весь час допомагала, однак без запрошення до них не приходила. Конфлікти між сторонами почалися з грудня. Відповідач забрала дітей і виїхала, вони не знали куди, також забрала дітей зі школи. Відповідач не дає телефон дітям, мотивуючи це тим, що в них проблеми із зором. Наразі телефон відповідач не бере ні від неї, ні від позивача, ні від брата позивача. Відповідач не дає дітей, не показує їх фото і не дозволяє дітям спілкуватися з ними по телефону. Відповідач била сина ОСОБА_9 палкою за уроки, через що у нього була спина в синцях. У позивача гарні відносини з дітьми.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , яка є сусідкою сторін, показала, що весь тягар по сім`ї несла відповідач, вона опікувалася дітьми, займалася з ними уроками, оплачувала репетиторів, також і оплачувала комунальні послуги. Сторони жили добре, поки не помер брат позивача, тоді позивач почав пити, на роботу не ходив, розпивав алкогольні напої при дітях і нецензурно висловлювався, кричав, в стані алкогольного сп`яніння сідав за кермо. Відповідачу самій було важко з дітьми. Позивач піклувався тільки за ОСОБА_8 . Позивач інколи водив дітей до школи і іноді показово готував їжу. Він гуляв з дітьми, але коли про це йому казала відповідач. В їхній сім`ї працював позивач, однак останніх пів року він не працював, бо мав проблеми зі здоров`ям. Відповідач працювала на городах у селі, вона теж заробляла гроші. Одного разу відповідач випадково наказала сина ОСОБА_9 , випадково заціпила його різкою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , яка є матір`ю відповідача, показала, що раніше добре ставилася до позивача, а зараз не добре. У сторін передчасно народилися діти, відповідач займалася дітьми, водила їх в поліклініку. До 2023 року сторони жили більш-менш нормально. Загалом поки не народилася третя дитина, то серйозних конфліктів між ними не було. Позивач є поганим батьком, він не глядів дітей, не допомагав по господарству, а хотів тільки гуляти з друзями. Коли він глядів дітей, то бив ОСОБА_9 . Позивач хотів забрати сина ОСОБА_8 і жити разом з ним у власному житлі, бо в ОСОБА_8 є пенсія і позивача тоді не заберуть на війну. Позивач жив на ОСОБА_8 пенсію. В січні 2025 року відповідач виїхала з гуртожитку, бо позивач довів відповідача і вона змушена була втекти від нього. Одного разу її дочка вдарила ОСОБА_9 , але це свекруха казала бити дітей.

Як слідує з Висновку органу опіки та піклування від 15 липня 2025 року №08-01-1187/25 батьки дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2016 року, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2025 року. У шлюбі у них народилось троє дітей.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли непорозуміння щодо прийняття участі батька у вихованні дітей. Зі слів ОСОБА_1 , через перешкоджання матері ОСОБА_3 , він не має можливості спілкуватися з синами та приймати участь у їх вихованні. Мирним шляхом врегулювати це питання не вдалося, а тому ОСОБА_1 просить встановити запропонований ним порядок для зустрічей та спілкування з дітьми. ОСОБА_3 зустрічної пропозиції щодо графіку побачень батька з дітьми не надала.

Також на розгляді в Служби у справах дітей перебуває ухвала Рівненського міського суду про визначення місця проживання дітей за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . В позовній заяві вона вказала, що сімейні стосунки з чоловіком не склалися, оскільки в них різні погляди на життя та виховання дітей, відсутнє взаєморозуміння. Також ОСОБА_3 зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 за характером досить агресивний, особливо в стані алкогольного сп`яніння, та часто поводився неадекватно, вчиняв домашнє насильство щодо до неї та її матері в присутності малолітніх дітей. Протягом з листопада 2024 року по 2025 рік на її чоловіка неодноразово було складено протоколи про вчинення домашнього насильства та термінові заборонні приписи. Після чергового вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 було прийнято остаточне рішення про розірвання шлюбу.

Протягом певного часу подружжя проживало окремо. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , де ОСОБА_3 має у власності 1/2 частку житлового приміщення. Надалі вона планує реалізувати частку у гуртожитку, що в її власності, та використати свої заощадження і придбати власне житло. Зі слів матері дітей ОСОБА_3 . ОСОБА_1 мав безперешкодний доступ до їх спільного майна, міг прийти раптово вночі, іноді у стані алкогольного сп`яніння та створювати конфліктні ситуації. ОСОБА_3 спільно з дітьми була змушена змінити місце проживання.

До виїзду за кордон мати з трьома дітьми проживала за адресою: АДРЕСА_5 , що перебуває у власності її рідного брата ОСОБА_21 , якій надав цю квартиру у повне користування, адже сам там не проживає. За результатами оцінки потреб сім`ї ОСОБА_3 , яка була проведена фахівцями Рівненського міського центу соціальних служб, за вищевказаною адресою, складні життєві обставини наявні. Випадок класифіковано як простий без соціального супроводу. Чинниками СЖО є те, що двоє дітей мають інвалідність, батьки перебували в стадії розлучення та мають спір щодо виховання дітей, звинувачують один одного у недбалості та маніпулюванням дітьми, чиненням на них психологічного тиску.

З 03 березня 2025 року ОСОБА_3 разом з дітьми проживає за кордоном. Старші діти відвідують навчальний заклад, вивчають чеську мову, адаптація проходить добре, діти забезпечені усім необхідним для здорового та гармонійного розвитку. Мати надала фото помешкання та письмове пояснення, в якому зазначила, що оскільки вона сама займається дітьми, утримує їх та забезпечує, то не має часу та можливості збирати довідки і витрачати кошти на їх переклад з чеської мови. Та повідомила, що має намір повернутись в Україну та проживати за адресою: АДРЕСА_5 , де мешкала до березня 2025 року. Також просить врахувати дані, зібрані під час перебування її з дітьми у м. Рівному. Квартира, за вищевказаною адресою, знаходиться у новому цегляному будинку. Наявні всі вигоди. Помешкання мебльоване, обладнане сучасною побутовою технікою. Для дітей створені належні умови для здорового розвитку.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 забороняє дітям спілкуватись з ним, не дає можливості ні бачитись з дітьми, ні спілкуватись із ними по телефону, на його думку, в синів знизилась самооцінка та вони бояться проявляти свої емоції. Діти в свою чергу на запитання щодо бажання бачитись і спілкуватись з батьком, відповіли, що так, вони не проти побачень, зустрічей та телефонних розмов, якщо батько визнає свої помилки, вибачиться за свою поведінку та не буде вживати спиртні напої.

ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява безпідставна, оскільки між ними з дружиною не існує спору щодо місця проживання дітей.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідно до акта обстеження умов проживання за вищевказаною адресою наявні всі комунальні зручності, квартира з ремонтом, облаштована меблями та побутовою технікою. В помешканні чисто. Для дітей створені належні умови для проживання. Батько любить своїх синів, бажає більше часу проводити з ними, спілкуватись та брати участь у їх вихованні.

Питання про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні синів розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини.

Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: спілкування батька з дітьми засобами мобільного зв`язку, в месенджерах та у соціальних мережах у суботу та у вівторок з 17:00 год до 19:00 год; побачення з дітьми у IV суботу місяця з 10:00 год до 17:00 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей; на другий день після дня народження дітей, у день народження батька дітей з 10:00 год до 13:00 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей.

За змістом частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статі 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно частин третьої та п`ятої статті 5 СК України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

За положеннями статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до частини другої статті 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

За положеннями частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За положеннями статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини. А батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми з березня 2025 року проживає за межами України.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 вказує, що відповідач перешкоджає йому бачитись і спілкуватись з дітьми, йому не відомо, де вони проживають, йому невідомо чи є у дітей телефон.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона не повідомить своє місце проживання, оскільки позивач може приїхати, а вона категорично проти того, щоб він приїжджав. Вона не проти, щоб він дзвонив до дітей, однак номери телефонів теж не повідомить.

З огляду на вказане, судом встановлено, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні та вихованні дітей, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

І враховуючи те, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, а відповідач не сприяє спілкуванню батька з дітьми, які проживають із нею, а навпаки чинить перешкоди такому спілкуванню, таким чином для відновлення порушених прав позивача, який прагне до відновлення повноцінного спілкування зі своїми дітьми, суд вважає можливим усунути такі перешкоди з боку матері малолітніх дітей, з якою вони мешкають, шляхом визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, встановивши систематичний порядок побачень батька з дітьми із дотриманням режиму дня, догляду та лікування дітей.

Суд погоджується з графіком, який наведено у висновку органу опіки та піклування, та враховує, що з ним погоджується і позивач на період воєнного стану та на період перебування дітей за межами України, враховує, що зустрічної пропозиції щодо графіку побачень батька з дітьми відповідач не надала, а попередньо теж погоджувалася з таким графіком, про що вказувала у своїх додаткових поясненнях від 20 жовтня 2025 року (а.с.166), і враховуючи ставлення сторін до виконання своїх обов`язків, прихильність дітей до кожного з них, зокрема, як вказано у висновку органу опіки та піклування, загалом діти не проти побачень, зустрічей та телефонних розмов з батьком, вік дітей, стан їх здоров`я, а саме наявність хронічних захворювань, інвалідність, суд встановлює наступний графік побачень:

1)у IVсуботу місяця з 10 год до 17 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей;

2)на другий день після дня народження дітей, у день народження ОСОБА_1 з 10 год до 13 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей;

з можливістю спілкування засобами зв`язку, в месенджерах та у соціальних мережах, у суботу та у вівторок з 17 год до 19 год ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 .

При цьому, суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Суд враховує, що позивач щонайменше з березня 2025 року фактично позбавлений можливості спілкуватися з синами і з ними не бачився, діти проживають за межами України, тому для захисту інтересів дітей, суд вважає передчасним встановлення також і ще одного графіку побачень, який запропонований позивачем, і який наполягає на його встановленні в разі повернення дітей в Україну, закінчення воєнного стану.

Водночас розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, у зв`язку з чим визначені у цій справі способи участі батька у вихованні дітей можуть бути змінені в подальшому, як за взаємною домовленістю батьків з урахуванням найкращих інтересів дітей, так і за рішенням суду у разі зміни істотних обставин, зокрема повернення дітей на територію України або припинення воєнного стану, за позовом одного з батьків.

При цьому встановлений судом порядок та час спілкування сприятимуть налагодженню психологічного контакту між ОСОБА_1 та дітьми і не порушуватимуть звичних для них умов життя та розпорядку дня.

За таких обставин, суд задовольняє позов частково.

Розподілу судових витрат суд не здійснює, оскільки обидві сторони були звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні дітей задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний графік побачень:

1)у IVсуботу місяця з 10 год до 17 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей;

2)на другий день після дня народження дітей, у день народження ОСОБА_1 з 10 год до 13 год у місті та країні, за місцем перебування дітей, в присутності матері дітей;

з можливістю спілкування засобами зв`язку, в месенджерах та у соціальних мережах, у суботу та у вівторок з 17 год до 19 год ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 45, м. Рівне.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя О.О. Першко