Справа №466/9256/25
Провадження № 2/461/4190/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Чубей К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про встановлення факту, що має юридичне значення-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Голіней Лілія Дмитрівна, звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, в якому просить встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон Херсонської області, на території України станом на 24.08.1991.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Херсон Херсонської області, на даний час засуджений та відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими він проживав у АДРЕСА_1 . Вказує, що згідно архівної довідки від 31.03.2025 №09-14/465, 05.08.1989 ОСОБА_4 зараховано до 1 класу. Наказом №1 від 25.05.1991 останній залишений на повторний курс у 2 класі за незадовільні відмітки. Наказом №15 від 21.05.1992 ОСОБА_1 учня другого класу відраховано зі школи №21 м. Херсона, у зв`язку із переводом його до допоміжної школи №1. Крім цього, з архівної довідки №09-14/466 від 31.03.2025 він 01.09.1992 поступив до 2 класу та вибув з 2 класу 14.09.1992 (місце вибуття не вказано); учень проживав в АДРЕСА_1 . Також, відповідно до атестату серії НОМЕР_1 він здобув повну загальну середню освіту в 2014 році у Васищенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Його батьки були громадянами України та постійно проживали на території України. Позивач зазначає, що звертався до Коломийського відділу державної міграційної служби із заявою про виготовлення паспорта громадянина України вперше, на яку отримав відповідь, що для його виготовлення необхідно встановити факт його проживання на території України станом на 24.08.1991. Враховуючи зазначене, просить позов задоволити та встановити факт постійного проживання його на території України станом на 24.08.1991.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.2025 справу передано за підсудністю на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2025 позовну заяву залишено без руху.

11.11.2025 на виконання вимог ухвали представник позивача долучила до матеріалів справи заяву про усунення недоліків та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні).

02.12.2025 представник відповідача ОСОБА_5 через Електронний суд подала клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки справи про встановлення факту постійного проживання відноситься виключно до справ окремого провадження і не можуть розглядатися судом в порядку позовного провадження. Так як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», місце знаходження вул. Привокзальна, 30 с.Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області, відповідно дану заяву про встановлення юридичного факту має розглядати Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Також, 02.12.2025 представник відповідача Гольонко О.А. через Електронний суд подала заяву, в якій просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви вказує, що 29.04.2025 до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області надійшов лист №6/1-1710 ДУ «Коломийська виправна колонія №41» Міністерства юстиції України, щодо виготовлення паспорта громадянина України засудженому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в даній Державній установі. До листа Державної установи було долучено відповідні додатки, серед яких було додано: довідку з фотозображенням заявника та відомості про його зареєстроване місце проживання у с.Ущеп`є, Клінцовського району, Брянської області, рф. Також відомості про його засудження вироком Апеляційного суду Херсонської області від 09.11.2007 у справі №1-15, 2007 г. Листом №2619-1149/2619.1-25 від 21.05.2025 Коломийським відділом УДМС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України відповідно до підпункту 1 пункту 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 №302 (в редакції постанови КМУ від 26.10.2016 №745). Крім цього, представник зазначає, що вказаним вироком було встановлено, що ОСОБА_1 має громадянство рф та на території України перебуває як громадянин рф. В контексті викладеного зазначає, що механізм визнання громадянином України за правилами встановленими у пунктах 1-3 частини першої статті 3 Закону №2235-ІІІ, покликаний врегулювати правовий статус колишніх громадян СРСР та інших осіб, які не були громадянами інших країн. Проте вказаний механізм не може застосовуватися до громадян колишнього СРСР та інших осіб, які після розпаду СРСР не вчинили дій для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, натомість скористалися аналогічним чи подібним механізмом набуття/визнання громадянства в інших республіках колишнього СРСР і стали їхніми громадянами. Такі особи є іноземцями (громадянами інших держав) і громадянство України вони можуть набути на загальних підставах, зокрема, за територіальним походженням. Заявник не скористався правом визнання належності до громадянства України, до набуття ним громадянства рф, а тому підстав для того, щоб, маючи статус громадянина рф, останній визнавався як громадянин України відповідно до вказаного принципу немає. Тому просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Голіней Л.Д. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та відкладено розгляд справи.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження є видом цивільного судочинства, в якому суд розглядає справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів за відсутності спору про право.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що до справ окремого провадження належать справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово наголошував, що встановлення юридичного факту можливе лише за умови відсутності спору про право.

У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 761/19193/16-ц вказано: «Якщо встановлення юридичного факту пов`язане з необхідністю вирішення спору про право або якщо відповідний орган заперечує виникнення чи існування такого права, справа не може розглядатися в порядку окремого провадження».

У даній справі відповідач заперечує не лише наявність юридичного факту, а й правові наслідки, на які посилається позивач, а саме встановлення факту постійного проживання напряму пов`язане з питанням належності позивача до громадянства України, яке відповідач заперечує. Таким чином, між сторонами існує спір про право.

Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з позовної заяви відповідач знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, що відноситься до територіальної юрисдикції Галицького районного суду м.Львова.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду необхідно відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 повторно видано 27.06.2023 Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсон Херсонської області, про що складено актовий запис № 204 від 26.11.1982, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказане також підтверджується даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 13.06.2025 /а.с. 10, 18-21/.

Відповідно до копії архівної довідки №37 від 24.03.2025, виданої архівом управління освіти Херсонської міської ради, у документах архівного фонду середньої школи №21 м. Херсона у книзі наказів директора за 1989-1992 роки наказом №8 від 05.09.1989 ОСОБА_2 (по-батькові не вказано) зарахований до 1 класу; наказом №1 від 25.05.1991 ОСОБА_2 (по-батькові не вказано) залишений на повторний курс у 2 класі за незадовільні відмітки. Наказом №15 від 21.05.1992 ОСОБА_1 , учень 2 класу, відрахований зі школи №21 у зв`язку з переводом його до допоміжної школи №1 на підставі заяви ОСОБА_3 /а.с. 11/.

Відповідно до копії архівної довідки №37 від 24.03.2025, виданої архівом управління освіти Херсонської міської ради, у документах архівного фонду допоміжної школи №1 м. Херсона в алфавітній книзі обліку учнів за 1992 значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поступив до 2 класу даної школи з 01.09.1992. Вибув з 2 класу з 14.09.1992 згідно наказу директора №2-а від 14.09.1992 (місце вибуття не вказано); проживав за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 12/.

Згідно копії атестата ХА №46172247 від 31.05.2014 ОСОБА_1 здобув повну загальну середню освіту в 2014 році у Васищенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області /а.с. 13/.

Відповідно до копії листа Коломийського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області № 2619-1149/2619.1-25 від 21.05.2025 щодо документування паспортом громадянина України засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено, що в ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не був документований паспортом громадянина України та не встановлено факту його проживання на території України станом на 24.08.1991; рекомендовано звернутися із відповідною заявою до суду щодо встановлення факту його проживання на території України станом на 24.08.1991 /а.с. 14/.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 від 12.06.2025 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , про що 20 жовтня 1979 року складено відповідний актовий запис № 169; його батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с. 15-17/.

Згідно з даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 16.06.2025, 20.04.1979 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. Прізвище нареченої після укладення шлюбу « ОСОБА_8 »; 02.07.1992 Дніпровським районним у місті Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №326 про розірвання шлюбу між ними, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 8 від 18.06.2025 /а.с. 22-26, 27-30/.

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 16.06.2025 ОСОБА_3 , громадянка росії, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 24.03.2005 Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона складено актовий запис №57 /а.с.31-33/.

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 16.06.2025 ОСОБА_2 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 17.11.2008 Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона складено актовий запис №147 /а.с.34-36/.

Крім цього, судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Херсонської області від 09.11.2007 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп.1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна /а.с. 124-135. У вступній частині вказаного вироку зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянин, громадянин росії, проживаючий в с. Ущерпьє Клінцовського району Брянської області, рф .

Відповідно до копії довідки ДУ «Коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсон, зареєстрований в с. Ущерп`є Клінцовського району Брянської області, рф, засуджений 09.11.2007 Апеляційним судом Херсонської області до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна /а.с. 114/.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

Згідно з вимогами п.19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта здійснюється лише до територіального органу/підрозділу ДМС у разі:

- набуття особою громадянства України (за винятком випадків набуття особою громадянства України відповідно до статті 7 Закону України Про громадянство України);

- оформлення особі паспорта вперше після досягнення 18-річного віку без подання документів з фотозображенням особи, виданих уповноваженими органами, установами, організаціями;

- оформлення паспорта вперше після досягнення 18-річного віку особі, яка надала рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);

- в інших випадках, що передбачені відповідним пунктом Порядку.

У числі обов`язкових документів, які подаються заявником для оформлення паспорта, окрім свідоцтва про народження чи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження, нормами Порядку (п.35) визначена необхідність подання посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб), рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), а також документа, виданого відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку; у разі відсутності такого документа особа подає письмову заяву в довільній формі, в якій зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про свідків, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи відповідно до абзацу 3 пункту 43 цього Порядку. Працівником територіального органу/підрозділу ДМС здійснюється перевірка відомостей та документів, поданих свідками за наявними обліками ДМС, іншими державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави.

При цьому, п. 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» стосується усіх громадян колишнього СРСР, які постійно проживали на території України в момент проголошення її незалежності, тоді як в п.2 - зазначено про осіб відносно до їх статі, раси, місця проживання, мовних ознак тощо; у цьому пункті цілком обґрунтовано вказано про постійне проживання таких осіб в Україні станом на 13 листопада 1991 року (а не території України) та відсутності у них громадянства інших держав.

Відповідно до пунктів 8 та 9 затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень у разі відсутності в особи паспорта громадянина СРСР з відміткою про прописку передбачено проведення процедури встановлення її належності до громадянства України, за результатами якої особу документують паспортом громадянина України. На підставі пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 3 Закону України про громадянство відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР вказує на обов`язок особи для доведення своєї приналежності до громадянства України подати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому, для встановлення приналежності до громадянства України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа повинна надати: копію паспорта громадянина колишнього СРСР чи довідку ДМС України про встановлення особи та її перебування в громадянстві колишнього СРСР (за відсутності паспорта); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Навіть за наявності копії паспорта громадянина колишнього СРСР, але за відсутності у ньому відмітки про прописку, особа повинна надати копію зазначеного у цьому абзаці судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової Касаційного цивільного суду від 20.06.2025 у справі №314/531/24 визначено, що встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлений на підставі судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 має громадянство російської федерації, його метою звернення з позовом є використання рішення суду як підстави для оформлення громадянства України.

Відповідно до пунктів 13 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України визнаються особи, які: постійно проживали на території України станом на 24.08.1991; та не були громадянами інших держав.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Апеляційного суду Херсонської області від 09.11.2007 встановлено, що ОСОБА_1 має громадянство російської федерації, доказів припинення громадянства рф або відсутності його на момент звернення до суду позивачем не надано.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23) викладено висновок про те, що особа добровільно набув громадянство рф та добровільно отримав документ, що підтверджує наявність у нього громадянства іншої держави, тому відсутні підстави для встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України, оскільки встановлення такого факту не матиме правових наслідків. В Україні існує єдине громадянство. Особи, які набули громадянство іншої держави, мають статус іноземців і можуть набути громадянство України виключно на загальних підставах, визначених статтями 69 Закону України «Про громадянство України».

Окрім цього, надані позивачем докази (архівні довідки, відомості про навчання, атестат) підтверджують його перебування на території України у певні періоди часу.

Однак Верховний Суд послідовно розмежовує поняття перебування, навчання та постійного проживання.

У постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду суд зазначив, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має юридичне значення лише за умови доведення саме постійного проживання, оскільки факт народження, навчання або тимчасового перебування в Україні сам по собі не доводить постійного проживання для цілей встановлення належності до громадянства України (постанова ВС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22; постанова ВС від 11.07.2025 у справі № 175/10229/23).

Крім того, суд враховує наявні у матеріалах справи відомості про реєстрацію місця проживання позивача на території російської федерації, що ставить під сумнів правову мету встановлення запитуваного факту.

Відтак, справа не може бути однозначно вирішена шляхом встановлення юридичного факту, поки суперечність сторін щодо правового статусу позивача не буде знята або вирішена відповідно до норм про громадянство.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Особи, які претендують на громадянство, повинні надати суду достатні та достовірні докази саме постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а не лише факт народження чи навчання.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою про встановлення фактів, остання має породжувати зміну або припинення особистих прав особи, однак законодавцем не встановлено обов`язку для суду встановлювати факт реалізації цих прав на підставі постановленого рішення, тобто суд виходить із заявлених вимог та мотивів заявника, що мають породжувати юридичні факти, а можливість реалізації цих фактів суд встановлювати не має.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість і безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача.

Відтак судовий збір необхідно залишити за позивачем, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 13, 16, 77, 81, 258, 259, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , фактичне місце перебування: Коломийська ВК №41.

Відповідач: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (, адреса: м.Львів, вул. Січових Стрільців, 11, електронна пошта: .

Суддя Зубачик Н.Б.