КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/6145/25

номер провадження: 22-ц/824/16628/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року у складі судді Скрипки О.І., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення особи померлою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 зник безвісти (загинув) її чоловік, солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водій - радіотелефоніст стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . 31 травня 2022 року за №1948 ІНФОРМАЦІЯ_1 їй було направлено повідомлення про безвісти зниклого, в якому зазначено, що солдат ОСОБА_4 30 травня 2022 року безвісти зник в районі виконання завдань під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, тривають розшукові заходи.

Вказувала, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 01 червня 2022 року про безвісти зниклих військовослужбовців зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , визнано солдата ОСОБА_4 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання у складі військової частини (підрозділу), яка веде бойові дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних бойових дій 24 травня 2022 року.

В ході службового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3, виконуючи бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 21 травня 2022 року №81 старший лейтенант ОСОБА_5 , командир зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , здійснював керівництво ввіреним підрозділом на позиціях неподалік села Покровське Бахмутського району Донецької області, до складу якого входив, в тому числі, солдат ОСОБА_4 . Вранці ІНФОРМАЦІЯ_3 по позиціях зведеної роти розпочався артилерійський обстріл збройних сил РФ та штурмові дії противника. Внаслідок потрапляння артилерійських снарядів в укриття та бойових зіткнень військовослужбовці зведеної роти, в тому числі, солдат ОСОБА_4 , перестали виходити на зв`язок та зникли безвісти. Можливість провести пошукові заходи була відсутня через щільний вогонь артилерій противника та бойове зіткнення. Пізніше дані позиції були захоплені підрозділами збройних сил РФ та знаходяться на тимчасово окупованій території. Причини та обставини зникнення безвісти вказаних військових не пов`язані з вчиненням ними кримінальних чи адміністративних правопорушень і не були наслідком вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Військовослужбовці зведеної роти, в тому числі солдат ОСОБА_4 , діяли відповідно до вимог Статутів Збройних Сил України та не виходили за межі законодавства України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 є забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ.

Зазначала, що з урахуванням вказаних обставин отримання свідоцтва про смерть її чоловіка є неможливим без медичного документу, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, а тому вона змушена звертатись із заявою про оголошення фізичної особи померлою, що їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, оскільки іншим шляхом вирішити дане питання неможливо.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила оголосити солдата ОСОБА_4 , водія-радіотелефоніста стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим від дня вірогідної смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області, в ході ведення бойових дій під час захисту Батьківщини.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Оголошено солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , водія-радіотелефоніста стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , померлим від дня вірогідної смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області в ході ведення бойових дій під час захисту Батьківщини.

Рішення суду мотивоване тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання у складі зведеної роти військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 в умовах артилерійського обстрілу та штурмових дій противника. Факт зникнення підтверджується повідомленням ТЦК та СП, наказами командирів військових частин, матеріалами службового розслідування та витягами з ЄРДР і Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Службовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець перестав виходити на зв`язок після ураження позицій артилерією противника, проведення пошукових заходів було неможливим, а місцевість надалі перейшла під тимчасову окупацію. Показання співслужбовця свідчать про втрату ним свідомості під час бою та фактичне підтвердження загибелі. З моменту зникнення минуло понад шість місяців і понад два роки, а активні бойові дії на відповідній території завершилися у липні 2022 року, що у сукупності дає підстави обґрунтовано припускати загибель особи та оголосити її померлою від дня ймовірної смерті, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах немає жодного доказу, який би міг підтвердити факт смерті військовослужбовця. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Окрім того, встановлення факту смерті та оголошення фізичної особи померлою чітко врегульовано ч.2 ст.46 ЦК України, на підставі яких заявник звернувся до суду та якими керувався суд при вирішенні справи. За матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті фізичної особи - військовослужбовця, посилаючись на матеріали службового розслідування військової частини, відповідно до якого військовослужбовець зник безвісти під час проходження військової служби, що підтверджується актом службового розслідування.

Вказує, що виходячи з положень ч.2 ст.46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Зазначає, що враховуючи специфіку статусу військовослужбовця, доказами на підтвердження факту смерті військовослужбовця може бути довідка про загибель, видана командуванням військової частини, колективний акт про настання смерті, складений на місці загибелі та завірений командиром військової частини та інші. Будь-які з вищеперелічених документів до заяви та матеріалів справи не надано, а отже не можливо встановити факт смерті. Таким чином, у зв`язку з тим, що воєнні дії на території України тривають, відлік встановленого дворічного строку чи шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, тому звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним і виключає можливість визнання особи померлою в порядку ч.2 ст.46 ЦК України.

Крім того вказує, що судом не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22, в якій Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Судом не встановлено, чи відноситься село Покровське Бахмутського району Донецької області до територій, на якій ведуться бойові дії та чи являється дана територія окупованою на теперішній час.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Капленко Г.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що судом встановлено факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 під час активних бойових дій поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області, що підтверджується повідомленням ТЦК та СП, наказами командирів військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , матеріалами службового розслідування, витягом з ЄРДР, а також витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ч.2 ст.46 ЦК України, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, та дійшов висновку про наявність обставин, що дають підстави припускати загибель військовослужбовця. Доводи апеляційної скарги не містять нових доказів, зводяться до формального заперечення встановлених судом фактів та не спростовують висновків суду. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Капленко Г.С., Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлялися судом шляхом направлення 03 листопада 2025 року судових повісток до Електронного кабінету кожного із них, і ці повістки того ж дня були доставлені їм, що підтверджується звітами про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.181-184).

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 повідомлялись судом шляхом направлення судової повістки на наявні в матеріалах справи адреси їх місця проживання. 13 листопада 2025 року, 18 листопада 2025 року та 24 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду повернулись конверти із судовими повістками, направленими ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовій частині НОМЕР_1 на їх поштові адреси, з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.185-191).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст.130 ЦПК України).

За таких обставин учасники справи вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Капленко Г.С. просить розгляд апеляційної скарги здійснити без участі ОСОБА_1 та її представника - адвоката Капленко Г.С. на підставі наявних матеріалів у справі.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Установлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №7 від 24 лютого 2022 року солдата запасу ОСОБА_4 призначено на посаду за штатом воєнного часу та зараховано до списків особового складу НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони та на всі види забезпечення.

Як зазначає ОСОБА_1 , її чоловік ІНФОРМАЦІЯ_3 зник безвісти (загинув).

31 травня 2022 року за №1948 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 направлено повідомлення про безвісти зниклого, в якому зазначено, що солдат ОСОБА_4 30 травня 2022 року безвісти зник в районі виконання завдань під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ. Тривають розшукові заходи.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 01 червня 2022 року про безвісти зниклих військовослужбовців зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , визнано солдата ОСОБА_4 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання у складі військової частини (підрозділу), яка веде бойові дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних бойових дій 24 травня 2022 року. Причини та обставини зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовця не пов`язані із добровільною здачею в полон, самовільним залишенням військової частини, місця служби або дезертирством.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 381 від 31 травня 2024 року призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин зникнення безвісти під час бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , серед яких ОСОБА_4 .

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) № 80 від 03 червня 2024 року, а також акту службового розслідування та зібраних до нього матеріалів, вбачається, що за результатами службового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3, виконуючи бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 21 травня 2022 року №81 старший лейтенант ОСОБА_5 , командир зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , здійснював керівництво ввіреним підрозділом на позиціях неподалік села Покровське Бахмутського району Донецької області, до складу якого входив, в тому числі, солдат ОСОБА_4 . Вранці ІНФОРМАЦІЯ_3 по позиціях зведеної роти розпочався артилерійський обстріл збройних сил РФ та штурмові дії противника. Внаслідок потрапляння артилерійських снарядів в укриття та бойових зіткнень військовослужбовці зведеної роти, в тому числі, солдат ОСОБА_4 , перестали виходити на зв`язок та зникли безвісти. Можливість провести пошукові заходи була відсутня через щільний вогонь артилерій противника та бойове зіткнення. Пізніше дані позиції були захоплені підрозділами збройних сил РФ та знаходяться на тимчасово окупованій території. Причини та обставини зникнення безвісти вказаних військових не пов`язані з вчиненням ними кримінальних чи адміністративних правопорушень і не були наслідком вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Військовослужбовці зведеної роти, в тому числі солдат ОСОБА_4 , діяли відповідно до вимог Статутів Збройних Сил України та не виходили за межі законодавства України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 є забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ. На підставі зазначеного службове розслідування щодо з`ясування причин і обставин зникнення безвісти під час бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі щодо солдата ОСОБА_4 , було завершено. Також даним наказом встановлено, що зникнення безвісти під час бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_4 , не є наслідком вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; не є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства та не пов`язана із вчиненням ними кримінального, адміністративного та іншого правопорушення.

З пояснень військовослужбовців, які виконували бойове завдання разом з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, солдата ОСОБА_6 слідує, що під час виконання бойового завдання група потрапила у засідку, почався стрілецький бій, під час якого ОСОБА_4 впав на землю та перестав відповідати. Солдат ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_4 був без свідомості. З лісосмуги вийшло 4 «вагнерівця» (на них була чорна форма), один з них штовхнув солдата ОСОБА_4 і крикнув своїм - «Один 200!». Більше солдат ОСОБА_7 солдата ОСОБА_4 не бачив.

У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001104 від 02 червня 2022 року, 01 червня 2022 року до чергової частини Деснянського УП ГУНП надійшла письмова заява від ОСОБА_8 , який повідомив, що з ІНФОРМАЦІЯ_3 вважаються безвісти зниклими військовослужбовці зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , які виконували бойові завдання поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області, серед яких перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші.

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №2 від 02 серпня 2024 року, ОСОБА_4 надано статус особи, зниклої за особливих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.3 та п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №591/1461/19.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

У відповідності до ч.2 ст.46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, яка загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошених громадянина померлим.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що існують обставини, що дають підстави припускати смерть такої особи, тобто, надані докази у своїй сукупності не свідчать про смерть ОСОБА_4 , а лише про обґрунтоване припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 розглянула, зокрема, питання щодо початку відліку строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Так, оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

У ч.1 ст.46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

Також у ч.2 ст.46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020, принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

У ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч.2 ст.46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Велика Палата Верховного Суду врахувала, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан».

Так, ч.2 ст.46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого ч.2 ст.46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч.2 ст.46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій.

Речення друге ч.2 ст.46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Частину 2 ст.46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець, формуючи припис речення другого ч.2 ст.46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

Так, перевіривши, чи пройшов шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи (ч.2 ст.46 ЦК України), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки наказ № 309 втратив чинність, то слід керуватись Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим Міністерством розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.

Відповідно до даного переліку, бойові дії в селі Покровське Бахмутського району Донецької області розпочалися 24 лютого 2022 року та закінчились 30 липня 2022 року (підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І «Території активних бойових дій»). Починаючи з 31 липня 2022 року цей населений пункт є тимчасово окупованим (пункт 2 розділу ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України»).

З наведених підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено, чи відноситься село Покровське Бахмутського району Донецької області до територій, на якій ведуться бойові дії та чи являється дана територія окупованою на теперішній час.

Отже, враховуючи, що активні бойові дії у селі Покровське Бахмутського району Донецької області припинилися 30 липня 2022 року та з 31 липня 2022 року ця територія є тимчасово окупованою, тому відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_4 померлим необхідно проводити від дня настання події, яка спричинила його загибель, а саме, з ІНФОРМАЦІЯ_3.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у квітні 2025 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що на момент її звернення до суду із такою заявою сплинув не тільки шестимісячний строк, зазначений у реченні другому ч.2 ст.46 ЦК України, а й дворічний.

Таким чином, належним чином проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням наведених норм права та висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність того факту, що поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісті. До того ж зібрані у справі докази вказують на те, що ОСОБА_4 дійсно пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають підстави припустити його загибель під час штурмових дій противника.

Отже, установивши, що сукупність досліджених судом доказів підтверджує тривалу відсутність відомостей про місце перебування військовослужбовця, настання обставин, які загрожували його життю під час виконання бойового завдання, а також відсутність будь-яких даних, що спростовують факт його загибелі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та оголошення солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим від дня вірогідної смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 , поблизу села Покровське Бахмутського району Донецької області в ході ведення бойових дій під час захисту Батьківщини. Також судом першої інстанції правильно вказано, що оголошення померлим ОСОБА_4 необхідно заявниці, як дружині, для отримання свідоцтва про смерть та оформлення документів по отриманню пільг та грошової допомоги, які підлягають виплаті сім`ї загиблого військовослужбовця.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах відсутні докази на підтвердження факту смерті ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка. Ці доводи на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: