Провадження № 2/686/4300/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Вороніної К.В.,

представниці позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

справа № 686/10671/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і виселення, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позицій учасників справи

В квітні 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 та виселити його із вказаного приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 2019 року, укладеного між ним та ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», належить кімната АДРЕСА_1 . В даній кімнаті зареєстровані він, його дружина (третя особа у справі) і малолітній син, але проживати та розпоряджатися своїм майном вони не мають можливості, оскільки вказана кімната зачинена попереднім наймачем ОСОБА_5 , який втратив право користування кімнатою за вказаною вище адресою і не бажає звільнити займане житлове приміщення. У вказаній кімнати проживає сестра ОСОБА_5 - ОСОБА_6 із своєю донькою без законних на то підстав. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити.

Представниця позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала і просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідач неодноразово звертався до суду з приводу визнання за ним права проживати в зазначеній кімнаті, одна жоден з його позовів на разі не було задоволено. Право власності набуто позивачем законно, а відповідач проживав на підставі договору оренди з попереднім власником і строк відповідного договору закінчився, після чого відповідач і кімнати не звільнив, і нового договору не уклав. Місце проживання відповідача зареєстровано загалом в гуртожитку, не конкретно у зазначеній спірній кімнаті. Більше того, відповідач та його дружина забезпечені приватним житлом, де і мешкають насправді, однак з незрозумілих причин перешкоджає позивачеві з сім`єю в користуванні їхньою власністю.

Третя особа в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Додатково пояснила, що вона та позивач неодноразово пропонували відповідачеві добровільно вирішити спір, однак він не погоджується на запропоновані йому умови, своїх речей з кімнати не забирає, в кімнату не пускає. Натомість вони, маючи у власності спірну кімнату, змушені винаймати житло для власного проживання в інших людей, тим часом як заборгованість за житлово-комунальні послуги у придбаній кімнаті зростає, адже відповідач їх не оплачує.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити, зазначивши, що він обстоює право на спірну кімнату в судовому порядку вже сімнадцять років, з 2007 року. наразі у справі за одним з його позовів відкрито провадження у Верховному Суді. Виселятися не бажає. Періодами то жив, то не жив в кімнаті, наразі живе там; йому також пропонували купити зазначену кімнату, однак він не погодився, оскільки вважав, що це було незаконно. У спірній кімнаті жили спочатку (до 1996 року) одинаки, потім відповідач став жити там з сім`єю (дружиною та дитиною), цю кімнату йому виділив комендант гуртожитку, чи був ордер, йому невідомо, він не отримував такого документа. Вважає, що підтвердженням його права на проживання в зазначеній кімнаті є його паспорт з відміткою про зареєстроване місце проживання. дійсно, у нього є будинок, однак він не завершений будівництвом і в ньому ніхто не живе. Деякий час з ним жила його сестра. В 2022 році відповідач розлучився і квартиру по АДРЕСА_2 , придбану в 2013 році, залишив дружині. Якийсь час дійсно жив в тій квартирі, ходив в гуртожитку жити раз в місяць або в два, почав будувати будинок, але не виселявся з цієї кімнати.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в позові відмовити, оскільки ОСОБА_5 з 1996 року проживає та зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_1 на підставі договору найму житлового приміщення від 03.06.2013, укладеного із КВП «ПМК-33». Рішенням загальних зборів засновників Колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона - 33» від 27.01.2015 року приміщення гуртожитку по АДРЕСА_3 передано в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015».ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» будь-яких претензій до ОСОБА_5 про виселення із гуртожитку не пред`являло.

25.05.2017 рішенням Апеляційного суду Хмельницької області у справі № 686/10939/15-ц були задоволені позовні вимоги мешканців гуртожитку по АДРЕСА_3 , в тому числі і відповідача до ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», та судом вирішено:

-визнати недійсним рішення загальних зборів засновників Колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона - 33» від 27.01.2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_3 ;

-визнати недійсним рішення загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» від 27.01.2015 року про прийняття в якості вступного внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_3 ;

-скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32825111 від 28.01.2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток по АДРЕСА_3 ;

-скасувати рішення Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» права власності на гуртожиток по АДРЕСА_3 .

Даним рішенням встановлено незаконність набуття права власності на гуртожиток ТОВ «ЖЕД ПМК 2015».

Вважає, що договір купівлі-продажу від 18.04.2019 року, укладений між ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицою Лілією Миколаївною, номер 550, є нікчемним, а вимоги даного позову необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 22.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

В судових засіданнях оголошувалися перерви, в том числі для добровільного вирішення спору, однак сторонами не досягнуто згоди з приводу між собою з цього приводу.

03.12.2025 розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

03.06.2013 р.між ОСОБА_5 та КВП «ПМК-33» було укладено договір найму житлового приміщення № 12-3. За умовами вказаного договору Колективне виробниче підприємство «ПМК-33»", як наймодавець, передало в строкове платне користування (на один рік) ОСОБА_5 та членам його сім`ї (дружині ОСОБА_7 та доньці ОСОБА_8 ) кімнату АДРЕСА_4 (гуртожитку). Факт передачі житлового приміщення - кімнати в гуртожитку у користування ОСОБА_5 і членам його сім`ї підтверджується актом приймання-передачі житлового приміщення (арк. спр. 82 85 т. 1).

Площа кімнати 3 гуртожитку по Зарічанській 14/А становить 15,3 кв.м (арк. спр. 10, зворот, т. 1). Вона ніколи не перебувала у власності відповідача (арк. спр. 20 21 т. 1).

Натомість у власності відповідача перебуває закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок загальною площею 292,7 кв.м, житловою площею 76,3 кв.м в АДРЕСА_5 та значна кількість іншого нерухомого майна (арк. спр. 22 29 т. 1).

У власності дружини відповідача (як стверджує відповідач, колишньої) ОСОБА_9 з 26.12.2013 року перебуває двокімнатна квартира загальною площею 73,9 кв.м АДРЕСА_6 (арк. спр. 17 т. 1).

29.05.2014 КВП ПМК-33 було направлено ОСОБА_5 повідомлення №28, яким його було повідомлено про закінчення строку договору оренди житлового приміщення кімнати АДРЕСА_1 та необхідність укладення договору оренди на новий строк, в разі не укладення договору оренди намір розгляду підприємством питання про правомірність проживання в гуртожитку (арк. спр. 14 т. 1).

Проте в 2020, 2021 роках відповідач все ще укладав договори з комунальними підприємствами про надання житлово-комунальних послуг до зазначеної кімнати (арк. спр. 86 98 т. 1). Також справа містить ряд квитанцій про сплату ним житлово-комунальних послуг як до, так і після укладення зазначених договорів (арк. спр. 99 196 т. 1).

18 квітня 2019 року між ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлової кімнати № 3 загальною площ 15,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міське нотаріального округу Грицою Л. М., зареєстрований у реєстрі за №550 (арк. спр. 11, 12 т. 1).

В 2019 році ОСОБА_5 звернувся в Хмельницького міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.10.2020 в справі №686/15108/19 в задоволенні позову відмовлено (арк. спр. 30 32 т. 1).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.12.2020 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2020 змінено в частині мотивів, в решті залишено без змін (арк. спр. 33 35 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05.10.2020 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23.12.2020 року змінено в мотивувальній частині (арк. спр. 36 40 т. 1).

У 2022 році ОСОБА_5 звернувся в Хмельницький міськрайонний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації прав власності та припинення права власності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2022 по справі №686/804/22 за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації прав власності та припинення права власності відмовлено (арк. спр. 41 т. 1).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.02.2023 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2022 залишено без змін (арк. спр. 42 45 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 24.01.2024 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.11.2022 та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09.02.2023 змінено в мотивувальній частині (арк. спр. 46 48 т. 1).

В березні 2023 році ОСОБА_5 звернувся в Хмельницький міськрайонний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_4 про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2024 по справі №686/7439/23 за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу позовні вимоги було задоволено (арк. спр. 49 51 т. 1).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03.12.2024 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2024 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові (арк. спр. 52 55 т. 1). Зазначеною постановою встановлено, що договір найму житлового приміщення № 12-3, укладений ОСОБА_5 з КВП «ПМК-33» 03.06.2013, не продовжив своєї дії і немає підстав вважати, що на час укладення договору купівлі-продажу кімнати № 3 гуртожитку від 18.04.2019 він був чинним (арк. спр. 55 т. 1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона з 2012 року живе в к. 5. На той час відповідач вже жив в к. 3. Наразі свідок є головою ОСББ і їй відомо, що коли відповідач був мобілізований, в к. 3 жила його сестра, поки е виїхала до Італії. Відповідач зараз буває в цій кімнаті орієнтовно двічі на тиждень; проживає на тій підставі, що там завжди проживав. З цієї кімнати по приїзді з Італії донька сестри відповідача забирала речі, коли переїздила до свого хлопця на ОСОБА_11 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що живе в гуртожитку 26 років, працювала в ньому прибиральницею. Відповідач в 1999 році вже жив в гуртожитку, зараз теж живе.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що жила з 2000 року до квітня 2024 року в гуртожитку в к. 50 і в той час часто бачила відповідача в гуртожитку, в тому числі з сім`єю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона живе в гуртожитку на п`ятому поверсі з 2018 року і щодня проходить біля кімнати № 3. В зазначеній кімнаті не бачила ніколи відповідача, там колись жила молода пара хлопець і дівчина, рік-два тому. Зараз там нікого не бачить. Наразі в кімнаті близько півроку немає навіть ручки на вхідних дверях.

У січні 2025 в к. 3 проживала інша особа, про що свідчить підпис у протоколі від 19.01.2025 (арк. спр. 1 2 т. 2), про який відповідач зазначив, що він дійсно йому не належить.

Станом на 31.03.2025 ОСББ «Зарічанська 14А» було встановлено, що в к. 3 понад місяць ніхто не проживає, до того жили сестра відповідача та її донька (арк. спр. 16 т. 1).

Постійне місце проживання позивача зареєстровано в к. АДРЕСА_1 з 03.04.2025. До нього на момент купівлі-продажу кімнати ніхто не був у ній зареєстрований. Після купівлі-продажу зареєстровано, окрім позивача, постійне місце проживання його дружини та сина (арк. спр. 9 13 т. 1). Крім того, за даними ДП ЖЕД КВП ПМК-33, на 18.04.2019 і проживаючих осіб в зазначеній кімнаті не перебувало (арк. спр. 15 т. 1).

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав, застосовані норми права

Заслухавши сторони, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Проте дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

"Житло" має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення "житлом", яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція "житла" має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що:

"найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач вселився та проживав в спірній кімнаті, наразі належній на праві власності позивачеві, на підставі договору найму, строк дії якого закінчився; на момент придбання спірного житла правомірне проживання відповідача у зазначеній кімнаті вже припинилося, а згоди на подальше проживання в ній від позивача не було отримано.

При вирішенні позовів про виселення/визнання особи такою, що втратила право користування житлом суду належить враховувати баланс інтересів сторін спору, керуючись загальними засадами цивільного законодавства, якими, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність, умовами, за яких втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Такий баланс інтересів сторін в разі задоволення позову є збереженим у зазначеній справі, оскільки позивач з сім`єю з трьох осіб (він, дружина та малолітній син) не мають іншого житла у власності, тоді як відповідач з дружиною мають приватні квартиру та будинок значної площі. Крім того, відповідач визнав, що наразі не проживає у спірній кімнаті весь час, а навідується до неї час від часу та зберігає там свої речі.

Отже, за обставин цієї справи виселення відповідача з належного на праві власності позивачеві житла переслідує легітимну мету, баланс інтересів відповідача та його права на повагу до житла та інтересів позивача і його прав на мирне володіння своїм майном, на повагу до приватного життя, житла дотримано, відповідно, на відповідача не буде покладено індивідуального та надмірного тягаря, тобто таке виселення відповідає і критерію пропорційності.

Разом з тим, позови про виселення та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є видами негаторного позову, метою яких є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном. За встановлених обставин цієї справи належним та ефективним способом захисту прав власника житла є вимога про виселення відповідача, тому немає підстав одночасно заявляти і вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. У зв`язку з цим в задоволенні цієї позовної вимоги позивачеві слід відмовити в зв`язку з обранням неналежного способу захисту.

Зазначений підхід відповідає правовій позиції, висловленій у Постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 570/2575/20.

5. Розподіл судових витрат

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем, який слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в частці , що становитиме 605,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5 з житлового приміщення кімнати АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі в сумі 605,60 грн.

Апеляційнаскарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Дата складення повного тексту рішення суду 12.12.2025.

Суддя: