У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2025 Справа №607/1816/25 Провадження №2-п/607/41/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст заяви

28 січня 2025 року Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 904,30 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість у розмірі 39 904 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 30 копійок, а також судовий збір.

21 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в порядку цивільного судочинства до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, із заявою про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року, у якій просила переглянути заочне рішення.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуване рішення нею отримано 15 липня 2025 року, з сумою боргу не погоджується, оскільки з 12 червня 2000 року за опалення їй проводили нарахування, виходячи з загальної площі квартири 42,4 кв.м., однак балкон, який не опалюється має площу 0,9 кв.м. та за нього нараховувалася оплата. Крім того, у заяві вказано, що за період з 01 грудня 2019 року до 01 листопада 2024 року нею було сплачено 4 497 гривень, де було вказано, що це оплата за опалення за 2024 рік, а не на погашення боргу, що існував станом на 01 грудня 2019 року; позивач не запропонував відповідачу мирні варіанти вирішення конфлікту. Адже вона не отримувала ніяких претензій перед поданням позивачем позовної заяви.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. «Тернопільміськтеплокомуненерго» у судове засідання не з`явилося, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною другою статті 247 ЦПК України визначено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши заяву про перегляд заочного рішення, суд виходить з наступного.

ІІ. Мотивувальна частина

2.1. Судом встановлено, що 28 січня 2025 року «Тернопільміськтеплокомуненерго» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 904,30 грн (а.с. 1, 2).

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року позов задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість у розмірі 39 904 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 30 копійок, а також судовий збір (а.с. 38 41).

2.2. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (речення друге абзацу першого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 1-рп/2015). Принцип юридичної визначеності як складова конституційного принципу верховенства права є сукупністю вимог до організації та функціонування системи права, процесів правотворчості та правозастосування у спосіб, який забезпечував би стабільність юридичного становища індивіда (перше речення абзацу третього підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 6 червня 2019 року № 3-р/2019).

Суд зазначає, що в аспекті необхідності забезпечення функціонування національного правопорядку, що уґрунтований на принципі верховенства права, вкрай важливим є гарантування сталості та прогнозованості процесу правозастосування, юридичного становища особи, зокрема у частині обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили. Можливість необґрунтованого перегляду таких рішень ставить під сумнів здатність кожного ефективно реалізувати конституційне право на судовий захист, а також є несумісним із принципом юридичної визначеності як елементом принципу верховенства права.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (перше речення пункту 1 статті 6).

Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша статті 129-1 Конституції України).

Додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) є надважливим для забезпечення поваги до суду, його рішень та дієвості всієї системи правосуддя в державі, керованій правовладдям (абзац перший підпункту 7.7 пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІI)/2023). Конституційний Суд України також зазначав, що згідно з приписами Основного Закону України, юридичними позиціями Конституційного Суду України, що є співвідносними з приписами Конвенції, та практикою Європейського суду з прав людини реалізація права на судовий захист можлива з додержанням конституційних принципів, зокрема принципу остаточності судових рішень (res judicata). За сталою практикою Європейського суду з прав людини додержання принципу остаточності судових рішень (res judicata) означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення лише задля проведення повторного слухання і нового розв`язання справи (див., абзац другий підпункту 4.1, абзац перший підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 лютого 2024 року № 1-р(II)/2024).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява № 24465/04) вказав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (§ 33).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) зазначив що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див, зокрема, §§ 46, 47).

Отже, з метою забезпечення принципу юридичної визначеності, враховуючи принцип res judicata, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуте за наявності вагомих та ґрунтовних підстав для такого перегляду. Безпідставний перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є несумісним з дотриманням вказаних принципів.

2.3. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне процесуальне законодавство у межах позовного провадження регламентує можливість заочного розгляду справи. Заочним розглядом справи є специфічна процедура, унормована главою 11 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

ЦПК України встановлює чіткі передумови, які дають можливість суду розглянути відповідний позов у порядку заочного розгляду справи. Так, умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Окрім особливих умов для можливості проведення заочного розгляду справи законодавець встановив й особливу процедуру оскарження судових рішень, ухвалених у порядку заочного розгляду справи.

Зокрема, законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

2.4. Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року (справа № 756/11081/20) вказано, що частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу. За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається «ex officio». Велика Палата Верховного Суд також зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу (див., пункти 61 63).

Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

2.5. Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З конструкції наведеної статті вбачається, що лише за наявності двох умов можливе скасування заочного рішення.

Таким чином, підставами для перегляду заочного рішення є одночасне існування наступних обставини: наявність доказів, що мають істотне значення для справи та відсутність відповідача в судовому засіданні з поважних причин, або необізнаність про розгляд справи.

2.6. В аспекті цієї справи суд зазначає, що провадження у ній було відкрито 31 січня 2025 року з повідомленням учасників справи (а.с. 19, 20).

Відповідач був обізнаний про розгляд даної справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 772, № 190, № 233, в яких зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», а також, оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 23, 26, 29, 34, 35).

Судові засідання були призначені на 11 березня 2025 року, 10 квітня 2025 року, 22 травня 2025 року, 09 червня 2025 року.

В жодне із призначених судових засідань відповідач не з`явилася, причини неявки не повідомила.

З огляду на вищевикладене, твердження відповідача щодо необізнаності про розгляд справи не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім цього, відповідач не погоджується із розрахунком заборгованості, щодо нарахування заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення заявник посилається на те, що судом під час ухвалення рішення враховано розрахунок, наданий позивачем та долучений до позову. Тобто, фактично не погоджується із доказами, дослідженими судом. На інші докази, не досліджені судом, які б на її думку, мали істотне значення для правильного вирішення справи не посилається та їх не надає.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що справу було розглянуто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, з дотриманням принципів цивільного судочинства.

Згідно з частиною третьою статті 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення, та у такому випадку згідно частини четвертої цієї статті у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, заява не містить посилань на належні, існуючі на час ухвалення рішення докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи і, які могли би бути підставою для безумовного скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду, а тому подану заяву необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 12, 258 261, 280 289, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та постачання гарячої води залишити без задоволення.

2. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

3. Роз`яснити заявнику, що у разі непогодження з висновком суду, заявник має можливість оскаржити рішення до Тернопільського апеляційного суду в загальному порядку.

4. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

6. Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 12 грудня 2025 року.

Головуючий суддя Т. І. Якімець