Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/604/19
Провадження № 2/494/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу №494/604/19 за позовною заявою ОСОБА_3 до Березівської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державних актів, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Березівського районного суду Одеської області від Одеського апеляційного суду після скасування ухвали надійшла цивільна справа №494/604/19 за позовом ОСОБА_3 до Березівської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державних актів

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 року дану цивільну справу передано судді Лебединському С.Й.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 року дану цивільну справу передано судді Римар І.А.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами суду провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом неодноразово зупинялось на час проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою.

Ухвалою суду від 30.09.2025 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддям на території колишнього Миколавського, Березівського та частини Лиманського районів, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.

Позивач звернувшись з позовом до суду та 22.06.2023 року подав заяву про зміну предмету позову (а.с.217-218 т.ІІ) посилався на те, що є власником земельних ділянок №:06:002:0158 площею 0.25 га та :06:002:0159 площею 0.168 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Сусідом ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , яка проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який є суміжним з земельною ділянкою позивача. У 2018 році ОСОБА_3 стало відомо, що існує порушення (зміщення) межі земельної ділянки з боку відповідача, за попередніми підрахунками, на загальну площу 0.02 га. Позивач вважає, що належні ОСОБА_4 земельні ділянки зміщені у бік його ділянки, накладаються на належну йому ділянку, чим порушуються права та інтереси позивача як власника земельних ділянок, зменшують фактичну їх площу та створюють перешкоди у користуванні ними. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати недійсним державний акт серії ЯЙ №2199097 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , площею 0.2500 га, кадастровий номер :06:002:0088 та державний акт серії ЯЙ №2199098 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , площею 0.1529 га, кадастровий номер :06:002:0087 та виключити з земельного кадастру відомості про земельні ділянки.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 03.02.2026 року.

У судовому засіданні 22.12.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні 22.12.2025 року з позовом не погодилась та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача Березівської міської ради Одеської області у судове засідання 22.12.2025 року не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява від 22.06.2023 року про розгляд справи без його участі, вказав, що позов не визнає з причин його безпідставності та необґрунтованості, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.216 том 2).

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являється власником земельних ділянок площею 0.25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2018 року (а.с.17-19 том1) та 0,1680 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.20-22).

Згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №199097 та серії ЯИ №199098 власником земельної ділянки площею 0.25 га та 0.1529 га, кадастровий номер :06:002:0088 та кадастровий номер :06:002:0087, що розташовані в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 (а.с.166-167 том1).

Як вбачається з позовних вимог, позивач оскаржує саме дійсність вищевказаних державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України), формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою третьою статті 158 ЗК України, встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України).

Згідно з положеннями статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК України).

Відповідно до приписів частин 2 та 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з положеннями частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суду постанові від 04березня 2021року справа №709/809/17(провадження№ 61-19476св19) зазначив, що погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із характеру спірних правовідносин, у справі в першу чергу підлягає встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) межі земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, та земельна ділянка, власником якої являється відповідач. У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, судом, згідно положень цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, призначалась судова експертиза. Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачів на земельну ділянку.

Надавши оцінку аргументам сторін, суд відхиляє аргументи сторони позивача як необґрунтовані.

Оцінивши наявні у справі та безпосередньо досліджені докази, суд доходить висновку, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення права позивача на земельну ділянку, а саме не доведено, що саме відповідачем, як суміжним землекористувачем, порушено межі належних їй земельних ділянок судової земельно-технічної експертизи.

Нормою частини 1 статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Суд зазначає, що представником позивача заявлялося клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, яке було задоволене судом, про що постановлено відповідну ухвалу.

Згідно висновку експерта №778 складеного 18.09.2025 року (а.с.130-158 Т.3) вбачається, що фактичні межі земельної ділянки площею: 0,25 га та 0,1529 га - відповідають правовстановлюючим документам на земельні ділянки; накладення меж земельної ділянки площею 0.2500 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0088 та площею 0.1529 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0087, що належить ОСОБА_4 на суміжні земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0.2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0158 та земельну ділянку площею 0.2500 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:002:0159, що належать ОСОБА_3 не виявлено; площа земельних ділянок, що належить ОСОБА_3 не зменшилась, так як накладення суміжних ділянок не виявлено (а.с. 140 том 3).

Так, ОСОБА_3 просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, що належать ОСОБА_4 , а також виключити з земельного кадастру відомості про земельні ділянки.

Ухвалення судом рішення про визнання державних актів недійсними та виключення з земельного кадастру відомостей про земельні ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У випадку скасування державної реєстрації земельної ділянки така ділянка припиняє своє існування як об`єкт цивільних прав, а відомості щодо такої земельної ділянки вилучаються з Державного земельного кадастру та переносяться до архівного шару. Фактично це має наслідком усунення взаємного перетину згідно відомостей Державного земельного кадастру, оскільки зникає об`єкт (земельна ділянка), який накладався на земельну ділянку.

При цьому Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 22.01.2025 року у справі № 446/478/19 (п. 125) зазначила, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватись законним.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 ( пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 ( пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 ( пункт 98).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено накладення меж земельних ділянок, що перебувають у його власності та власності відповідача. Більше того, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи підтверджено, що накладення меж спірних земельних ділянок не виявлено.

Також суд враховує, що визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відповідача та, як наслідок, припинення її речових прав на вказані ділянки було б непропорційним та призвело б до порушення її права як власника майна на мирне володіння своїм майном, з огляду на вказане, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, залишити за позивачем.

Керуючись статтями 17, 22, 23, 43 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, статтями 79-1, 90, 116, 122, 152 ЗК України та статтями 10, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Березівської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним державних актів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Березівська міська рада Одеської області (, адреса: пл. Генерала Плієва, 9, м. Березівка Одеської області).

Відповідач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

У зв`язку з надмірним навантаженням, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.12.20255 року.

Суддя І.А. Римар