Справа № 465/2788/18
Провадження 2/465/266/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19.12.2025 року м. Львів Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

при секретарі судового засідання Безпяткової Р.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 16 лютого 2008 між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №193. 03.06.2015 рішенням Франківського районного суду м.Львова їх шлюб було розірвано. Від шлюбу з відповідачкою у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що за час шлюбу вони придбали: - 20.02.2013 року згідно Договору купівлі-продажу №1722 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м. Дана квартира оформлена на відповідачку.

- холодильник (2008 р.) вартістю 500 дол. США; пральна машина (2008 р.) вартістю 500 дол. США; праска (2008 р.) вартістю 70 дол. США; пилосмок (2008 р.) вартістю 100 дол. США; диван (2008 р.) вартістю 400 дол. США; килимове покриття (2008 р.) вартістю 200 дол. США; кухонний комбайн (2008 р. подарунок на весілля) вартістю 200 дол. США; набір посуду 2 комплекти (2008 р. подарунок на весілля) вартістю 200 дол. США; посуд, кухонне начиння, інтер?єрні речі, вази, сувеніри тощо (2008-2014 рр.) вартістю 500 дол. США; швейна машинка (2009 р.) вартістю 250 дол. США; комп?ютерний стіл (2009 р.) вартістю 200 дол. США; крісло до комп?ютерного стола (2009 р.) вартістю 70 дол. США; соковитискач електричний (2010 р.) вартістю 250 дол. США; ваги електронні (2012 р.) вартістю 100 дол. США; диван кутовий (2013 р.) вартістю 900 дол. США; ваги електронні кухонні (2013 р.) вартістю 50 дол. США; килимове покриття (2013 р.) вартістю 150 дол. США; килимове покриття (2014 р.) вартістю 100 дол. США; шафа купе (2014 р.) вартістю 1000 дол. США; прихожа (2014 р.) вартістю 700 дол. США; комплектуючі для комп?ютера (2014 р.) вартістю 150 дол. США; стіл столовий розкладний (2013 р.) вартістю 80 дол. США; торшер (2013 р.) вартістю 60 дол. США; ванна (2013 р.) вартістю 150 дол. США; драбина-стремянка (2013 р., подарунок) вартістю 80 дол. США. Всього на суму 6 960 дол. США, що еквівалентно 180 960 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить поділити майно, набуте ним за час шлюбу з ОСОБА_6 , виділивши:

- ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_6 частину квартири

АДРЕСА_1 ;

- Холодильник, пральна машина, праска, пилосмок, диван, килимове покриття, кухонний комбайн, набір посуду 2 комплекти, посуд, кухонне начиння, інтер?єрні речі, вази, сувеніри, швейна машинка, комп?ютерний стіл, крісло до комп?ютерного стола, соковитискач електричний, диван, ваги електронні, диван кутовий, ваги електронні кухонні, килимове покриття, килимове покриття, шафа купе, прихожа, комплектуючі для комп?ютера, стіл столовий розкладний, торшер, ванна, драбина-стремянка.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 04.06.2018 позовну заяву залишено без руху та позивачу строк для усунення наведених недоліків.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 02.07.2018 відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що з лютого 2015 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Донька ОСОБА_5 залишилась проживати разом з матір`ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Після розірвання шлюбу відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Вказує, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідачки, оскільки була набута за її особисті кошти, які були отримані від продажу належного відповідачці на праві особистої приватної власності нерухомого майна (відповідачка продала успадковане нею після смерті матері нерухоме майно з метою наступного придбання за отримані від продажу кошти квартири у м.Львові).

Зазначає, що під час розгляду Франківським районним судом м.Львова цивільної справи №465/2081/15-ц про розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_3 не спростовував факту придбання квартири під час шлюбу за особисті кошти ОСОБА_4 . З моменту припинення сторонами спільного проживання та ведення спільного господарства позивач не бере будь-якої участі в утриманні квартири, яку він вважає своєю власністю.

Щодо поділу рухомого майна, набутого за час шлюбу, відповідачка заперечує та не погоджується із обставинами, якими обґрунтовано позовну заяву в частині обсягу, вартості та розподілу такого майна. Вважає, що позивачу слід виділити таке майно: - пральна машина, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 5600 грн.; - праска, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 1000 грн.; - пилосмок, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1000 грн.; - диван, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 5600 грн.; - килимове покриття, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 2800 грн.; - кухонний комбайн, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 2300 грн.; - комп?ютерний стіл, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1500 грн.; - крісло до комп?ютерного стола, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1000 грн.; - соковитискач електричний, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 2800 грн.; - ваги електронні, дійсна вартість яких на час розгляду справи складає 1400 грн.; - ваги електронні кухонні, дійсна вартість яких на час розгляду справи складає 700 грн.; - торшер, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 860 грн. Всього майна на загальну суму 27 460 грн. В свою чергу, вважає, що відповідачу у порядку розподілу спільного майна слід виділити таке майно: - швейна машинка, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 2800 грн.; - диван кутовий, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 7800 грн.; - килимове покриття дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1000 грн.; - килимове покриття, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 700 грн.; - шафа купе, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 7400 грн.; - прихожа, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 5600 грн.; - стіл столовий розкладний, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 360 грн.; - ванна, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1400 грн.; - драбина-стремянка, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 400 грн. Всього майна на загальну суму 27 460 грн.

Окрім цього, вказує, що після того, як сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства за адресою АДРЕСА_2 , позивач залишив собі наступне, набуте за час шлюбу майно, про яке не зазначає у позовній заяві: - ноутбук, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 6500 грн.; - велосипед, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 4000 грн.; - газова плита, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 3500 грн.; - газова колонка, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 3500 грн.; - холодильник, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 6500 грн.; - телевізор, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1500 грн.; два комплекти постільної білизни, дійсна вартість яких на час розгляду справи складає 3500 грн. Всього майна на загальну суму 29 000 грн.

В подальшому, від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому просив позов задоволити у повному обсязі.

Мотивує таке тим, що відповідачка з 2008 року до жовтня 2013 року ніде не працювала та перебувала на утриманні позивача. Вказує, що не відповідає дійсності той факт, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідачки, оскільки як позивач, так і його батьки, які продали будинок та земельну ділянку, надавали грошові збереження для придбання квартири, чим в свою чергу сплатили половину вартості квартири. Оформлення квартири на ім`я позивача не відбулось у зв`язку з тим, що він перебував на післяопераційному лікарняному після перелому стегна лівої ноги та не міг пересуватись, а відтак всі дії щодо придбання квартири вчинялись відповідачкою самостійно, зі згоди позивача та без його присутності; позивач надав нотаріальну згоду на придбання квартири. Також зазначає, що крім придбання квартири, значні кошти були витрачені ним на ремонт квартири, у результаті чого її вартість значно збільшилась. Під час розгляду справи №465/2081/15-ц, про яку вказує відповідачка, позивач зазначає, що він, на пряме запитання адвоката відповідача щодо спірної квартири, відповів, що твердження відповідачки не стосуються предмету позовної заяви про розірвання шлюбу.

Щодо рухомого майна, про яке відповідачка у відзиві на позовну заяву стверджує, що таке позивач залишив собі, позивач вказує, що зазначена відповідачем вартість цього майна не відповідає дійсній вартості на даний момент, а саме: - ноутбук, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 2000 грн.; - велосипед, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 3000 грн.; - газова плита, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 500 грн.; - газова колонка, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 1500 грн.; - холодильник, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 900 грн.; - телевізор, дійсна вартість якого на час розгляду справи складає 800 грн.; два комплекти постільної білизни, дійсна вартість яких на час розгляду справи складає 800 грн.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач відмовляється від інших позовних вимогах, а просить залишити лише одну, а саме поділ квартири та просить суд визнати його співвласником частини спірної квартири як спільне майно подружжя.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у такому у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що з 16.02.2008 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 16.02.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Під час спільного проживання у сторін народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 07.08.2008 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.06.2015 року шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_9 розірвано.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №68676740 від 21.09.2016 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

Вищевказана квартира придбана ОСОБА_9 20 лютого 2013 року на підставі договору купівлі продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., реєстровий номер 1722.

Згідно п.2 вказаного договору, продаж квартири здійснено за ціною 668159,00 гривень. Ця сума повністю сплачена покупцем та отримана продавцем до підписання договору.

Згідно Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 18.07.2017 ОСОБА_9 змінила ім`я, про що 18.07.2017 складено відповідний актовий запис №30. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_4 .

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує y двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17-ц (провадження N 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження N 61-13953св19), у якій також зазначив, що законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження №61-13953св19) Верховний Суд вказав, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постанові від 25 травня 2020 року у справі №347/955/16 (провадження N 61-44843св18) Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки щодо презумпції належності майна, придбаного в період шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя та щодо розподілу тягаря доказування на спростування цієї презумпції викладено в інших постановах, зокрема в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 646/6271/16-ц (провадження № 61-34723св18), від 06 лютого 2018 року; у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року; у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 10 червня 2020 року; у справі № 454/2786/17-ц (провадження № 61-975св20). Судова практика з вирішення зазначених питань є усталеною.

Так, як встановлено судом, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_10 купив та сплатив за квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 28.03.2011 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №6-105, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 15.02.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. та зареєстрованим в реєстрі за №163.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що продаж вчинено за 608000,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю ще до підписання цього договору.

Окрім цього, 27.06.2012 року ОСОБА_9 передала ОСОБА_11 у власність земельну ділянку, розміром 0,0512 га, що розташована в с.т.Дружба 206, Зідьківської селищної ради, Зміївського району, Харківської обл., для ведення садівництва, яка належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 03.11.2011 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-961, що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. та зареєстрований в реєстрі за №2783.

Продаж вказаної земельної ділянки вчинено за 36000,00 грн. (п.2 вищезазначеного договору).

Вищевказані твердження підтверджуються наступним.

Згідно пояснень ОСОБА_10 , наданих адвокату Асташкіну А.В. у порядку реалізації норм ст.20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та посвідчених 12.06.2019 приватним нотаріусом Карлівського нотаріального округу Полтавської області Пусан В.С. (зареєстровано в реєстрі за №801) по суті поставлених йому питань пояснив наступне. Він знайомий з громадянкою ОСОБА_9 з середини 2012 року. Познайомився з нею у зв`язку з пошуком та наступною купівлею ним у ОСОБА_6 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 76,0 кв.м. У процесі переговорів та погодження умов договору купівлі-продажу, брали участь батько ОСОБА_6 ОСОБА_12 , а також діти ОСОБА_10 ОСОБА_13 та ОСОБА_13 . У процесі обговорення з ОСОБА_6 умов продажу та з`ясування обставин, які спонукали ОСОБА_6 продати вказану квартиру, ОСОБА_6 повідомила, що вона здійснює продаж з метою використання отриманих коштів для придбання нерухомості (квартири) у місті Львові. Вони погодили з ОСОБА_6 умови договору купівлі-продажу квартири, за результатом чого було укладено договір купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року, посвідчений Бистрицькою А.П. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №163. На виконання умов договору він в якості оплати за квартиру передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі еквівалентній 608000,00 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_13 , посвідченої 12.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. (зареєстровано в реєстрі за №607) така повідомила, що 15 лютого 2013 між її батьком ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 76,0 кв.м., посвідчений Бистрицькою А.П. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №163. Вона була присутньою при підписанні цього договору разом з її батьком та братом та батьком ОСОБА_6 ОСОБА_12 . ОСОБА_6 повідомила їй, що здійснює продаж квартири з метою використання отриманих коштів для придбання нерухомості (квартири) у місті Львові. На виконання умов договору за придбану квартиру її батько ОСОБА_10 сплатив ОСОБА_6 грошові кошти у сумі, що є еквівалентною 608000,00 грн.

Окрім цього, адвокату Асташкіну А.В. 15.06.2019 були надані пояснення ОСОБА_13 , який повідомив наступне. Він знайомий з громадянкою ОСОБА_9 з початку 2013 року. Познайомився з нею у зв`язку з пошуком та наступною купівлею її батьком ОСОБА_10 у ОСОБА_6 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 76,0 кв.м. У процесі обговорення з ОСОБА_6 умов продажу та з`ясування обставин, які спонукали ОСОБА_6 продати вказану квартиру, ОСОБА_6 повідомила, що вона здійснює продаж з метою використання отриманих коштів для придбання нерухомості (квартири) у місті Львові. Вони погодили з ОСОБА_6 умови договору купівлі-продажу квартири, за результатом чого було укладено договір купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року, посвідчений Бистрицькою А.П. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №163. На виконання умов договору в якості оплати за квартиру було передано ОСОБА_6 грошові кошти у сумі еквівалентній 608000,00 грн.

Відповідно до Заяви ОСОБА_11 , посвідченої 13.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. (зареєстровано в реєстрі за №614) такий повідомив, що 27 червня 2012 року між ним та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_4 площею 0,0512 га у Садовому товаристві «Дружба» на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :03:014:0054, посвідчений Васіковою Л.Є., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2783. Він був присутній при підписанні цього договору разом з його дружиною ОСОБА_14 , її матір`ю ОСОБА_15 та батьком ОСОБА_6 ОСОБА_12 . ОСОБА_6 повідомила йому, що здійснює продаж земельної ділянки з метою використання отриманих коштів для придбання нерухомості (квартири) у місті Львові. На виконання умов договору за придбану земельну ділянку він сплатив ОСОБА_6 грошові кошти у сумі, що є еквівалентною 36000,00 грн.

Окрім цього, відповідно до заяви ОСОБА_16 , посвідченої 13.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Цимбал І.В. (зареєстровано в реєстрі за №618) така повідомила, що 27 червня 2012 року між її чоловіком ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_4 площею 0,0512 га у Садовому товаристві «Дружба» на території Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :03:014:0054, посвідчений Васіковою Л.Є., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2783. Вона була присутньою при підписанні цього договору разом з її матір`ю ОСОБА_15 та батьком ОСОБА_6 ОСОБА_12 . ОСОБА_6 повідомила їй, що здійснює продаж земельної ділянки з метою використання отриманих коштів для придбання нерухомості (квартири) у місті Львові. На виконання умов договору за придбану земельну ділянку її чоловік ОСОБА_11 сплатив ОСОБА_6 грошові кошти у сумі, що є еквівалентною 36000,00 грн.

Згідно заяви ОСОБА_17 , посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелька І.В. (зареєстровано в реєстрі за №864) така повідомила, що вона знайома з громадянкою ОСОБА_9 з середини 2012 року. Познайомилась з нею у зв`язку з продажем нею ОСОБА_6 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 82,7 кв.м. Дату продажу квартири (20.02.2013) вони узгоджували з ОСОБА_6 з урахуванням того, що ОСОБА_6 мала до придбання у неї квартири, продати належну їй нерухомість у місті Харкові та за отримані від продажу цієї нерухомості кошти розрахуватись з нею за квартиру. У процесі обговорення зі ОСОБА_6 умов продажу квартири ними було погоджено, що разом з квартирою ОСОБА_9 передаються також й меблі, побутова техніка та предмети інтер`єру, які були на той час в квартирі: кухонний куток, кухонні меблі, холодильник, пральна машина, газова плита, кавоварка, диван, крісло, дубовий стіл, меблева стінка шириною чотири метри, тумба під телевізор, акваріум на 80 літрів, книжкова шафа, чорна шафа у прихожій, шафка під взуття, комп`ютерний стіл, комп`ютерне крісло, шафа/стінка в дитячій кімнаті, три килими, біла шафа в спальні, велике спальне ліжко, комод, тумба під телевізором білого кольору. За погодженням між ними вартість вказаного вище майна у сумі еквівалентній 25000,00 грн. була врахована ними та включена до ціни, яку ОСОБА_6 сплатила їй за квартиру. 20.02.2013 року на виконання умов договору купівлі-продажу в якості оплати за квартиру, з урахуванням вартості майна, яке передавалось разом з квартирою, ОСОБА_6 в присутності її батька передала їй грошові кошти у сумі еквівалентній 668159,00 грн. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири та передачі коштів був присутній також ї батько ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який являється батьком відповідачки, показав суду, що в 2010 померла мати відповідачки, після смерті якої відповідачка успадкувала квартиру у місті Харкові та земельну ділянку. В подальшому, його донька вирішила продати вказане майно та придбати квартиру у місті Львові. Зазначив, що вони вдвох з донькою займались як продажем майна у Харкові, так і купівлею квартири у місті Львові. Грошові кошти від продажу майна у місті Харків були у нього та таких повинно було вистачити на купівлю квартири у Львові. Колишній чоловік його доньки, як і його батьки, не надали жодних грошових коштів для купівлі квартири у місті Львові. Після купівлі квартири вказав, що всередині такої були меблі, половину з яких в подальшому забрав колишній чоловік його доньки. Ремонт виконувався за грошові кошти позивачки з заощаджень, які у неї були.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).

Згідно із п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст.57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів;

Законодавець визначив в статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15: «норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів отримання ним будь-яких коштів, які б могли бути внесені ним в рахунок придбання спірного майна, зокрема придбання майна внаслідок спільної праці та (або) внесення внеску за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці членів сім`ї, за наявності яких суд мав би підстави дійти висновку про право спільної сумісної власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

З Трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 вбачається, що останній працював, серед іншого, на посаді асистента кафедри соціології та соціальної роботи Національного університеті «Львівська політехніка» з 18.08.2003 по 16.08.2008; на посаді доцента кафедри соціології та соціальної роботи Національного університеті «Львівська політехніка» з 18.08.2008 по 11.08.2015; на посаді доцента кафедри історії та теорії соціології історичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка з 10.09.2015.

Згідно Довідок про заробітну плату №72 від 25.07.2018 та №73 від 25.07.2018 ОСОБА_3 отримав наступні суми заробітної плати: - за 2008 рік 29769,80 грн.; - за 2009 рік 34214,75 грн.; - за 2010 рік 40734,19 грн.; - за 2011 рік 47032,04 грн.; - за 2012 рік 59209,22 грн.; - за 2013 рік 60046,58 грн.; - за 2014 рік 68080,90 грн.; - за січень 2015 по серпень 2015 54609,27 грн.

Також, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.04.2021 витребувано від Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) інформацію про доходи, отримані ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_6 ), за період з січня 2008 року по серпень 2015 року; витребувано із Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) індивідуальні відомості про застраховану особу (доходи) ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_6 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_4 за період з січня 2008 року по серпень 2015 року.

Відтак, до суду з ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області надійшла витребувана інформація, згідно якої сума заробітку для нарахування пенсії ОСОБА_3 за звітний 2008 рік становить 42534,19 грн.; за звітний 2009 рік 34214,75 грн.; за звітний 2010 рік 45590,44 грн.; за звітний 2011 рік 58015,73 грн.; за звітний 2012 рік 73944,74 грн.; за звітний 2013 рік 71486,94 грн.; за звітний 2014 рік 91477,55 грн.; за звітний 2015 рік 131753,80 грн.

Вказані нарахування підтверджуються і наданими на вимогу суду ГУ ДПС у Львівській області відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору ОСОБА_3 .

Отже, оскільки отриманих позивачем доходів, відомості про які містять матеріали справи, не вистачило б для придбання спірної квартири, натомість, матеріалами справи підтверджено факт продажу відповідачкою нерухомого майна у м.Харкові напередодні придбання спірної квартири у м.Львові, слід дійти висновку, що спірне майно придбане за кошти відповідачки ОСОБА_6 . Жодних інших підтверджених джерел доходу для придбання спірного майна позивачем не наведено.

Сторона позивача в ході розгляду справи покликалась на те, що як позивач, так і його батьки, які продали будинок та земельну ділянку, надавали грошові збереження для придбання квартири, чим в свою чергу сплатили половину вартості квартири.

Так, згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 30.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №887, ОСОБА_18 передав, а ОСОБА_19 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2370 га, кадастровий номер :11:003:0077, яка розташована на території села Стрілки Перемишлянського району Львівської області, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Продаж земельної ділянки вчинено за 65531,00 грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 30.04.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №894, ОСОБА_18 передав, а ОСОБА_19 прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_5 , з усіма господарськими будівлями та спорудами. Продаж вчинено за 9131,00 грн.

Разом з тим, суд не бере до уваги вказані покликання, оскільки з наданих стороною позивача доказів вбачається, що продаж земельної ділянки та житлового будинку батьком позивача відбувся опісля купівлі спірної квартири АДРЕСА_1 .

Окрім цього, суд не бере до уваги покликання позивача на те, що оформлення квартири на ім`я позивача не відбулось у зв`язку з тим, що він перебував на післяопераційному лікарняному після перелому стегна лівої ноги та не міг пересуватись, а відтак всі дії щодо придбання квартири вчинялись відповідачкою самостійно, зі згоди позивача та без його присутності, оскільки згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 21.01.2013 по 12.02.2013 з діагнозом: закритий через підвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, а купівля спірної квартири відбулась 20.02.2013, тобто після періоду перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а надані позивачем відомості про огляд лікарем-травматологом від 13.02.2013, 22.02.2013, 06.03.2013, 20.03.2013 та 04.04.2013 містять рекомендації щодо ходьби на милицях.

З приводу наданих обома сторонами висновків експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа, суд зазначає наступне.

Відповідно до Висновку №22417 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа, складеного 28.12.2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса Харіною Т.Г. в ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у громадянки ОСОБА_4 психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що вона під час купівлі квартири АДРЕСА_1 платила кошти, зароблені ОСОБА_20 , не виявляються. В ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у громадянки ОСОБА_4 психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що вона під час купівлі квартири АДРЕСА_1 платила кошти, які хоча б частково належали родині ОСОБА_3 , не виявляються. В ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у громадянки ОСОБА_4 психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що у неї після купівлі квартири АДРЕСА_1 залишились кошти від спадщини, отриманої від її матері, не виявляються.

Згідно Висновку №125 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа, складеного 02.09.2020 року експертом-поліграфологом ОСОБА_21 , в результаті проведеного експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа стосовно ОСОБА_3 , аналізу і експертного обрахування фізіологічних реакцій емоційної значущості перевірочних (релевантних) питань про фактичні обставини і деталі досліджуваних подій, з розрахунковою відповідно до таблиці розрахунку вірогідністю, експерт-поліграфолог дійшов до наступних висновків: - Експертний обрахунок і криміналістичний аналіз зареєстрованих поліграфом фізіологічних показників досліджуваного ОСОБА_3 свідчать про відсутність у нього стійких фізіологічних реакцій емоційної значимості (стресових змін) при відповідях на Перевірочні мовні стимули. Отриманий результат дозволяє стверджувати, що викладені пояснення ОСОБА_3 про те, що живучи в шлюбі із ОСОБА_4 він приносив грошові кошти додому та робив із них заощадження, які в подальшому були використані на купівлю квартири АДРЕСА_1 відповідають змісту ідеальних слідів в його пам?яті. - Експертний обрахунок і криміналістичний аналіз зареєстрованих поліграфом фізіологічних показників досліджуваного ОСОБА_3 свідчать про відсутність у нього стійких фізіологічних реакцій емоційної значимості (стресових змін)

при відповідях на Перевірочні мовні стимули. Отриманий результат дозволяє стверджувати, що викладені пояснення ОСОБА_3 про те, що його батьки дали йому частину грошових коштів, які були в подальшому використані на купівлю квартири ОСОБА_4 відповідають змісту ідеальних слідів в його пам?яті.

- Експертний обрахунок і криміналістичний аналіз зареєстрованих поліграфом фізіологічних показників досліджуваного ОСОБА_3 свідчать про відсутність у нього стійких фізіологічних реакцій емоційної значимості (стресових змін) при відповідях на Перевірочні мовні стимули. Отриманий результат дозволяє стверджувати, що викладені пояснення ОСОБА_3 про те, що він пропонував ОСОБА_4 , що він відмовиться від частини квартири на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , однак остання відмовилась переоформити частину квартири на доньку відповідають змісту ідеальних слідів в його пам`яті.

- Експертний обрахунок і криміналістичний аналіз зареєстрованих поліграфом фізіологічних показників досліджуваного ОСОБА_3 свідчать про відсутність у нього стійких фізіологічних реакцій емоційної значимості (стресових змін) при відповідях на Перевірочні мовні стимули. Отриманий результат дозволяє стверджувати, що викладені пояснення ОСОБА_3 про те, що він не приймав фізичної участі у купівлі квартири, оскільки мав зламану ногу та не міг фізично цього робити відповідають змісту ідеальних слідів в його пам`яті.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати, що висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 20.12.2023 у справі № 172/313/21.

Якщо у наданому учасником справи висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, він не є належним та допустимим доказом.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Як вбачається з наданих сторонами висновків експертного дослідження у таких не зазначено, що експерти були попереджені (обізнані) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З огляду на наведене, суд не бере до уваги Висновок №22417 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа, складеного 28.12.2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса Харіною Т.Г. та Висновок №125 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа, складеного 02.09.2020 року експертом-поліграфологом ОСОБА_21 як належні докази по справі.

З огляду на викладене вище правове регулювання, правові висновки ВС та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, які обґрунтовуються поданими сторонами доказами, суд приходить до висновку, що у даному випадку квартира АДРЕСА_1 , про поділ якої порушено питання у справі, хоча і набуті ОСОБА_6 в період шлюбу з позивачем, однак є її особистою власністю, на яку не поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, адже їх отримано відповідачкою за її особисті кошти, отримані від продажу квартири та земельної ділянки у м.Харкові.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи позов ОСОБА_3 , суд враховує, що оскільки відповідачка спростувала презумпцію спільної сумісної власності сторін на спірне нерухоме майно, а позивачем не надано доказів того, що на спірне майно розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, тому суд у задоволенні позову щодо поділу спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 відмовляє.

У зв`язку з наведеним, сплачений позивачем судовий збір слід залишити за позивачем .

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 263-265, 268, 274, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22.12.2025.

Суддя Мартьянова С.М.