БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4925/25
провадження № 2/361/1704/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Петришин Н.М.,
за участю секретаря Гриценко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад обставин

У травні 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.02.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. За час шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 10.06.2021 у справі № 361/9028/20 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи підгрупи «Б», перебуває в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням з 04.10.2022 по даний час. Вихованням та піклуванням за дитиною ОСОБА_3 фактично здійснює лише позивач, без участі матері дитини, яка перебуває на лікуванні та на повному державному утриманні. Тривала хвороба матері дитини - ОСОБА_2 , та її перебування в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням перешкоджає їй виконувати її батьківські обов`язки щодо доньки ОСОБА_3 . Дочка сторін проживає з батьком позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який її виховує та утримує. Позивач є військовозобов`язаним, встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини є необхідним для подальшого подання документів позивачем до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою підтвердження статусу особи, що не підлягає мобілізації, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Натомість, призов позивача на військову службу за мобілізацією може зашкодити інтересам дитини, оскільки у такому випадку малолітня дитина ОСОБА_3 залишиться повністю без батьківського піклування, зважаючи на те, що матір дитини не може надати їй необхідні опіку, виховання та утримання.

З наведених підстав, ОСОБА_1 просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 22 травня 2025 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Іоніцой-Доценко О.П. підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду поштою надійшла заява про визнання позову, однак, з огляду на предмет спору і потребу у з`ясуванні всіх обставин справи та оцінки наданих стороною позивача доказів, суд таку заяву не прийняв.

Від Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, в якому служба поклалася на розсуд суду.

Обставини справи, що встановлені судом.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 23 лютого 2013 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьком якої є позивач ОСОБА_1 , матір`ю відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 14 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2021 року у справі № 361/9028/20 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно Довідки до акта медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1085637, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю першої групи, підгрупи «Б», з 28.06.2022 та довічно, згідно висновку про умови та характер праці остання потребує постійної сторонньої допомоги.

З 04 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_2 , 1991 р.н., проживає в Центрі комплексної реабілітації та надання соціальних послуг та знаходиться на повному державному утриманні, про що свідчить Довідка № 48 від 04.10.2024.

Відповідно до Довідки Комунальної організації (установа заклад) «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 86 від 17.05.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (реєстрація: АДРЕСА_3 ), де разом з проживає та перебуває на його утриманні дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 16 жовтня 2024 року депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Батюком С.І., зі слів заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , проживає ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 , 2013 р.н., яка знаходиться на його вихованні та повному утриманні батька.

ОСОБА_3 , учениця 6-Д класу Броварського ліцею № 10 Броварської міської ради, за час навчання у школі зарекомендувала себе старанною, сумлінною, дисциплінованою, працелюбною та уважною ученицею, дівчинка щира, доброзичлива, користується авторитетом серед однокласників. ОСОБА_7 виховується у неповній сім`ї, батько ОСОБА_1 бере активну участь у навчанні та вихованні доньки.

Позивач ОСОБА_1 працює у ТОВ «Кофітон» на посаді комірника, за період з жовтня 2023 року по вересень 2024 року його дохід склав 130 317,87 грн., що підтверджується відповідною довідкою товариства.

Відповідно до Довідки № 87, виданої 19.06.2025 Центром комплексної реабілітації та надання соціальних послуг, ОСОБА_2 дійсно з 04 жовтня 2022 року проживає в даному Центрі та знаходиться на повному державному утриманні.

Згідно листа КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області № 4384 від 13.10.2025, підставою для встановлення інвалідності ОСОБА_2 відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1085637 є ВІЛ інфекція, клінічна стадія IV ст., цитомегаловірусний енцифаліт стадія ремісії у вигляді вираженого інтелектуально-мнестичного зниження, виражених когнітивних порушень, помірних вестибуло-координаторних порушень, екстрапірамідних порушень, порушень ходи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона знає позивача ОСОБА_1 та його дочку ОСОБА_7 , вони зі свідком є сусідами, а відповідача не знає. Влітку часто бачила як позивач з дочкою гуляли, батько завжди з дитиною, виховує її. Матір дитини з ними не живе.

Свідок ОСОБА_9 у залі суду пояснила, що є сусідкою позивача, ОСОБА_7 та її батька ОСОБА_10 знає давно. Зазначила, що має маленьку дитину, тому часто проводить час на вулиці з нею, де часто бачить ОСОБА_7 тільки з батьком - ОСОБА_1 , вони живуть разом батько та його дочка ОСОБА_7 . Матір ОСОБА_7 є її однокласницею, однак її давно не бачила.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю першої групи, підгрупи «Б», з 28.06.2022 та довічно, потребує постійної сторонньої допомоги, з 04 жовтня 2022 року проживає в Центрі комплексної реабілітації та надання соціальних послуг та знаходиться на повному державному утриманні. Підставою для встановлення інвалідності відповідача згідно відомостей, наданих КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», є ВІЛ інфекція, клінічна стадія IV ст., цитомегаловірусний енцифаліт стадія ремісії у вигляді вираженого інтелектуально-мнестичного зниження, виражених когнітивних порушень, помірних вестибуло-координаторних порушень, екстрапірамідних порушень, порушень ходи.

Таким чином, відповідач не має можливості доглядати, виховувати доньку

ОСОБА_3 , оскільки сама потребує сторонньої допомоги та з 04.10.2022 перебуває на лікуванні, де має постійне місце проживання.

Позивач ОСОБА_1 самостійно виховує дитину, утримує її та займається фізичним та духовним розвитком доньки ОСОБА_3 .

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, когось із батьків дитини є підставою для припинення їх обов`язку утримувати дитину.

Згідно з частиною третьою статті 15 СК України, якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки у СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може встановлюватися судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 дійшов висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька. А також, метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дитини, без участі матері.

Судом встановлено та це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 повністю утримує дитину ОСОБА_3 , опікується її інтересами й потребами, особисто займається вихованням дочки, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері, оскільки остання не має фізичної змоги виконувати свої обов`язки щодо дитини, бо перебуває з 2022 року на лікуванні у зв`язку з хворобами, за яких й сама потребує постійної сторонньої допомоги.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення "MAMCHUR v. UKRAINE").

Враховуючи вищезазначене та керуючись приписами Сімейного кодексу України відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав передбачає самостійне виховання дітей батьком, тобто батько є особою, яка самостійного виховує дітей до 18 років.

Враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини, надавши оцінку поданим до суду доказам, а також враховуючи те, що відповідач є особою з інвалідністю, тривалий час лікується та проживає у відповідному спеціалізованому медичному закладі, оскільки потребує постійної сторонньої допомоги, відповідної можливості брати участь у вихованні, забезпеченні доньки не має, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 110-112,114,109, 41, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьком ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4

Третя особа: Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, адреса місцезнаходження: 07400, Україна, Броварський р-н, Київська область, місто Бровари, вулиця Героїв України, будинок 18.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН