Номер провадження 2/754/7096/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 грудня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

СУТЬ СПОРУ

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки

08 липня 2025 року Позивач, ОСОБА_1 , інтереси якого предяставляє адвокатка Лісовська Олена Володимирівна, подала позов, у якому просить стягнути з Відповідачки, ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі однієї чверті доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення з позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач, посилаючись на норми статей 75,76 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), стверджує, що Позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, отримує пенсію, розмір якої становить 23 610,00 грн. Позивач також є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 17.11.2023 року. Наразі у позивача виникли проблеми із здоров`ям, він потребує медичних обстежень та лікування, що підтверджується Консультаційним висновком Державної установи Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова від 23.06.2025 року (копія додається) та Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3542- 25 від 07.07.2025 року. Позивач повністю утримує свою матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є пенсіонеркою, має хронічні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду та лікування, а також значних витрат на медичні препарати. Також на утриманні Позивача перебуває його малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка звернулась до суду м. Дубай ОАЕ із позовом, у тому числі, про стягнення аліментів з Позивача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 10000,00 дірхам ОАЕ на місяць, що за курсом НБУ станом на 02.07.2025 року становить 113 855,00 грн. на місяць.

За твердженням Позивача на даний час він не має можливості працювати, отримувати додатково (крім пенсії) дохід, що забезпечити всі необхідні витрати. Позивач вважає, що Відповідачка, як колишня дружина, яка має таку можливість, може надавати йому матеріальну допомогу

31 липня 2025 року представник Відповідачки, адвокатка Хром`як Уляна Вікторівна, подала відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до частини п`ятої статті 75 СК України права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах. У правовідносинах між сторонами причиною розірвання шлюбу стала негідна поведінка ОСОБА_1 , що проявляється у численних зрадах, агресивності, погрозах, залякуванні, а також у вчиненні фізичного насильства, що зробило подальше спільне життя неможливим. Неприйнятна поведінка позивача у шлюбі тривала з 2013 року. Водночас Відповідачка, перебуваючи під постійним психологічним тиском, зокрема внаслідок залякувань і погроз (підтверджуються доказами долученими до справи) з боку ОСОБА_1 , жила в атмосфері страху за власне життя, здоров`я та безпеку дитини. Такий емоційно пригнічений стан фактично унеможливлював звернення нею до правоохоронних органів або фіксацію випадків жорстокого поводження. Крім того, ОСОБА_1 займав високу керівну посаду в органах державної влади України , що лише посилювало відчуття беззахисності й переконаність відповідачки в тому, що її звернення не отримають неупередженого та об`єктивного розгляду. У сукупності ці обставини пояснюють, чому впродовж тривалого часу Відповідачка не мала змоги належним чином захистити свої права та зафіксувати поведінку Позивача документально. На підтвердження обставин щодо агресивної, негідної, абсолютно неприйнятної і свавільної поведінки Позивача, Відповідачка надала аудіо та відеозаписи, та скриншоти листування сторін. Також Відповідачка надала копію звіту психолога ОСОБА_6 за результатами психологічної оцінки дитини, ОСОБА_5 .

Також Відповідачка посилається на те, що аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі N 6- 3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі N 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі N 161/16931/16-ц).

Водночас розмір пенсії Позивача в середньому за останні чотири місяці становить 25015 грн. на місяць, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Відповідачка вважає, що Позивач також не надав жодних доказів понесених витрат або потреби у матеріальній допомозі. Лише сам факт планового лікування або наявності проблем зі здоров`ям не може свідчити про його неспроможність себе утримувати, особливо з огляду на те, що його середньомісячний дохід у понад 25 000 грн суттєво перевищує прожитковий мінімум. Отже, у справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували об`єктивну необхідність надання утримання у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Відповідачка заперечує твердження Позивача, що на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_4 . з 2018 р. Відповідачка проживає в Об`єднаних ОСОБА_7 разом з сином ОСОБА_8 , який з 22 квітня 2019 р. є учнем школи GEMS World Academy-Dubai у ОАЕ. З 2023 р. Відповідачка та її син проживають в ОАЕ на підставі резидентської візи ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та резидентської візи ОСОБА_4 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ). Відповідачка має дозвіл на працевлаштування в ОАЕ, виданий Міністерством трудових ресурсів та еміратизації № НОМЕР_4 та працює в РЕНТ-ЕНД-ФАН-ВАКЕЙШН-ХОУМЗ РЕНТАЛ ЛЛС. Усі витрати щодо утримання сина несе сама Відповідачка. Загальні щомісячні витрати на утримання дитини, яка проживає з матір`ю в м.Дубай, становлять приблизно 31 974 дирхамів ОАЕ або 383 640 дирхамів ОАЕ на рік.

На думку Відповідачки, доводи Позивача про необхідність утримання з боку Відповідачки нібито через утримання ним своєї матері є необґрунтованими, оскільки медична допомога в закладах державної та комунальної власності надається безоплатно, відсутні будь-які докази фактичних витрат (жодного чека, квитанції чи іншого підтвердження не надано). ОСОБА_3 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком у розмірі 3758 грн. Сам по собі факт утримання позивачем власної матері не є підставою для покладення обов`язку утримувати самого позивача на відповідачку. Сімейне законодавство України не передбачає, щоб один із колишнього подружжя мав обов`язок утримувати іншого внаслідок того, що той забезпечує іншу особу, зокрема свою матір. Така аргументація суперечить статті 75 СК України, яка чітко визначає, що право на утримання мають лише ті з подружжя, хто є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, а не особи, які добровільно утримують своїх родичів.

Відповідачка зазначає, що Позивач обґрунтовує середній розмір її доходу у сумі 10916,07 грн довідкою ТОВ «МІУРА» від 24.06.2025 року, видану на імя Відповідачки, яку остання не замовляла та достовірність якої спростовується випискою з банківського рахунку за період з 15.07.2024 по 14.07.2025 року, що фіксує значно менші фактичні надходження. Середній фактичний дохід (зарплатні надходження) становить близько 9000,00 грн на місяць. Відповідачка, що така довідка є недостовірним доказом відповідно до вимог статті 79 ЦПК України.

08 серпня 2025 року представник Відповідачки, адвокатка Хром`як Уляна Вікторівна, подала клопотання про долучення доказів (скріншоти переписки позивача з сином у месенджері WhatsApp) на підтвердження обставин системної аморальної поведінки Позивача, що проявляється у психологічному тиску на дитину та Відповідачку.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ОЦІНКА СУДУ

23 лютого 2002 року, між позивачем, ОСОБА_1 та Відповідачкою, ОСОБА_9 , було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва було складено відповідний актовий запис № 192. У вищезазначеному шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2025 року у справі № №754/1618/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами був розірваний.

Ці обставини визнаються та не оспорюються сторонами. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина перша статті 82 ЦПК України).

Права та обов`язки подружжя щодо утримання унормовано у главі 9 розділу II СК України.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (частини перша - третя статті 75 СК України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 жовтня 2024 року № 1-р/2024 у справі "за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України (конституційність) частини четвертої статті 75 Сімейного кодексу України" зазначив, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення (абзац шостий підпункту 2.5 пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

Право на утримання після розірвання шлюбу врегульовано у статті 76 СК України. Зокрема, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (частина перша статті 76 СК України). Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона (1) стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і (2) потребує матеріальної допомоги і (3) якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (абзац перший частини другої статті 76 СК України).

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Отже у справі про стягнення аліментів на утримання після розірвання шлюбу, Позивачеві необхідно довести такі обставини: сторони були подружжям і на момент звернення шлюб розірвано; наявність непрацездатності (підтвердження досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності I, II чи III групи), час виникнення непрацездатності (доведення того, що непрацездатність виникла під час шлюбу або протягом одного року з дня його розірвання), потреба позивача у матеріальній допомозі (доведення рівня доходів позивача та його необхідних витрат позивача, зіставлення доходів і витрат позивача); спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону (абзац сімнадцятий статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"). Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

У справі, що розглядається, Позивач стверджує, що є пенсіонером за віком. Позивач не надав докази, які б підтверджували, що він має право на призначення пенсії за віком . Водночас з наданих Позивачем доказів судом встановлено, що наразі, Позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), є пенсіонером, який перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, і отримує пенсію за вислугу років, розмір якої становить 23 610,00 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 7052 9505 1903 2002. Згідно з цією довідкою розмір пенсії за період з 01.01.2025 по 30.04.2025 становить 100 061,21 грн. Отже, довідка,на яку посилається Позивач, не доводить обставини, на які посилається Позивач. Позовна заява не містить доказів та обґрунтування на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема те, що він є особою, яка має право на призначення пенсії за віком у значенні статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Також Позивач не довів, що він є особою, яка потребує матеріальної допомоги. Докази, на які посилається Позивач, а саме: Консультаційний висновок Державної установи Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова від 23.06.2025 року (копія додається) та Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3542- 25 від 07.07.2025 року не є достатніми доказами (відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування) для підтвердження відповідних обставин. Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього витрат, пов`язаних з його станом здоров`я, що перевищують його доходи.

Посилання Позивача на наявність спору в іноземному суді щодо стягнення аліментів на дитину, а також на необхідність надання фінансової допомоги матері Позивача, не мають юридичного значення для предмета доказування у цій справі та не впливають на обов`язок Відповідачки щодо утримання колишнього чоловіка у розумінні статті 76 ЦПК України. Наявність спору про аліменти на дитину в іноземній юрисдикції стосується прав та інтересів дитини, а не взаємних прав та обов`язків колишнього подружжя. Наявність у Позивача обов`язків щодо утримання інших осіб (дитини чи матері) характеризує його як суб`єкта, що має надавати допомогу, а не як особу, яка у такому разі має право її отримувати від колишньої дружини. Стаття 76 СК України пов`язує право на утримання колишнім подружжям виключно з власною непрацездатністю та власною матеріальною потребою особи, а не з наявністю у Позивача фінансових зобов`язань перед третіми особами (сином, матір`ю).

З огляду на те, що Позивач не довів, що він є непрацездатною особою, що потребує матеріальної допомоги від колишнього подружжя, Суд не вбачає підстав як для аналізу фінансової спроможності Відповідачки, так і оцінки її аргументів (доказів) щодо негідної поведінки Позивача під час шлюбу в аспекті застосування частини п`ятої статті 75 СК України, яка встановлює, що права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах. Відповідно до конкретних обставин справи такі обставини не мають істотного значення для ухвалення рішення у даній справі, оскільки недоведеність непрацездатності та матеріальної потреби Позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264, пунктом 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, і зазначає в мотивувальній частині рішення чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Судом не встановлено порушення прав Позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 80, 84, 181, 186, 192 СК України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 30.12.2025.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО