Провадження № 2/337/2142/2025
ЄУН № 337/3799/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Кучерука І.Г.

з участю секретаря Роман Д.В.

позивача ОСОБА_1

представниці позивача Богач А.О.

відповідача ОСОБА_2

представниці відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції за порушення грошового зобовязання, що виникло на підставі рішення суду,

в с т а н о в и в :

Представниця позивача ОСОБА_1 - адвокат Богач А.О. по системі «Електронний суд» звернулася до суду із позовною заявою у якій просить, стягнути з відповідача на користь позивача за порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 р. по справі № 337/5708/19 за період з 18.01.2024 р. по 24.07.2025 р. суму у розмірі 22 773,09 гривень, з яких: - 4 450,82 гривень 3% річних; - 18 322,27 гривень інфляційні нарахування.

Узагальненими доводами обґрунтування позовних вимог зазначено, що в провадженні Запорізького апеляційного суду знаходилася справа № 337/5708/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 р. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної власності на майно, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та виселення.

09 грудня 2021 року, Запорізьким апеляційним судом по справі було прийнято постанову, у відповідності до резолютивної частини якої, в тому числі постановлено: Здійснити поворот виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 р. в частині отримання ОСОБА_2 суми депозиту в розмірі 97746,66 грн., стягнувши цю суму з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

На підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 р. по справі № 337/5708/19 у відповідача ОСОБА_2 виникло грошове зобов`язання з повернення грошових коштів позивачу ОСОБА_1 у розмірі 97746,66 грн.

Як у минулих періодах так і по теперішній час, відповідач жодних грошових коштів з зазначеної суми позивачу не повернув та від виконання постанови апеляційного суду ухиляється.

У зв`язку із невиплатою відповідачем суми у розмірі 97746,66 грн. позивачу, що була присуджена з нього до стягнення постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року по справі № 337/5708/19, позивач має право на нарахування та стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4450,82 грн. за період з 18.01.2024 р. по 24.07.2025 р. (день подання позовної заяви) та інфляційних нарахувань в розмірі 18322,27 грн. за період з 18.01.2024 р. по 24.07.2025 р.

Оскільки, по теперішній час, відповідач продовжує утримувати у себе суму коштів у розмірі 97746,66 грн., які належать поверненню позивачу згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 р. по справі № 337/5708/19, то позивач вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних та індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, за період з 18.01.2024 року по 24.07.2025 року.

31.07.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.

Ухвалою суду від 11.09.2025 року продовжено відповідачу ОСОБА_2 процесуальний строк, встановлений судом для подання відзиву на позовну заяву.

22.09.2025 року, по системі «Електронний суд», від представниці відповідача надійшов відзив на позов узагальненими доводами якого зазначено, що ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю, недоведеністю доказами.

Відповідач звертає увагу суду на відсутність в матеріалах справи належних доказів наявності заборгованості відповідача, її дійсного розміру у вказаному в позові періоді. Посилання позивачем на рішення судів та долучення їх копій до позовної заяви само по собі не свідчить про наявність невиконаних грошових зобов`язань у відповідача, не доводить заявлений у цій справі розмір боргу та період, за який позивач хоче стягнути компенсаційні виплати, що, у свою чергу, не узгоджується із принципами змагальності та диспозитивності

Відповідач вважає, що стягнення трьох відстоків річних та інфляційних втрат на суму коштів 97746,66 грн., отриману ним в якості відшкодування вартості його частки в праві власності на спірну квартиру за рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2020 року у справі № 337/5708/19, яке в подальшому було скасовано, було добросовісним, і відбулося у проміжку часу (а саме 06.01.2021 року) до його скасування Запорізьким апеляційним судом 09.12.2021 року. Тобто підстави отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 97746,66 грн., ґрунтувалися на нормі закону та пов`язані із припиненням на той час частки в праві власності відповідача на нерухоме майно.

У період з 22.07.2020 року (дата прийняття рішення Хортицьким районним судом міста Запоріжжя у справі № 337/5708/19 про позбавлення відповідача однієї шостої частки у квартирі) до липня 2025 року (часу державної реєстрації позивачем належної йому частки у праві власності в квартирі) відповідач ОСОБА_2 зазнав непропорційного втручання у його права власності з боку позивача, що проявилося у позбавленні його права власності, позбавленні права користування та володіння власністю, позбавлення права на єдине житло, зняття з реєстрації місця проживання, що спричинило зняття відповідача з обліку в центрі зайнятості, позбавило права на отримання соціальних виплат у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю тощо.

Недобросовісна поведінка позивача проявлялася у триваючому порушені прав відповідача, свідомому тривалому уникненню реалізації рішень суду (зокрема вселенню відповідача, фактичному і формальному відновлення часток у праві власності) тощо.

Ініційованим позивачем судовою справою № 337/4628/20 між тими ж сторонами та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2021 р. по справі, яким відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою спірної квартири, зняття його з реєстрації, виселення та зобов`язання забрати речі особистого користування (не оскаржувалося позивачем в апеляційному порядку).

Ініційованою відповідачем судовою справою № 337/1565/22 між тими ж сторонами та судовим рішенням від 26.07.2023 (переглядалося у апеляційній та касаційній інстанції), яким задоволені позовні вимоги відповідача ОСОБА_2 до позивача та інших співвласників про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом вселення

Інформацією про виконавче провадження № 74358078 про примусове виконання рішення суду у справі № 337/1565/22 про вселення відповідача, яке закінчено у квітні 2024 року, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 21.09.2025.

Отже у період з листопада 2020 року до квітня 2024 року, тобто з часу зняття з реєстрації місця проживання відповідача і до його фактичного вселення у спірну квартиру відповідач був позбавлений права користування своєю власністю та єдиним житлом. Протягом періоду з листопада 2020 року по липень 2025 року належна частка відповідача (одна шоста) у праві власності в спірній квартири була зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за позивачем, що свідчить про умисне уникнення позивачем відновлення офіційної інформації про актуальні права та їх частки у спірній квартирі після прийняття Запорізьким апеляційним судом постанови від 09.12.2021 року у справі № 337/5708/19 (ухилення від виконання рішення суду тривало три з половиною року), що було кореспондуючим обов`язком позивача по суті повороту виконання, на який посилається позивач у цій справі.

Виходячи з інформації по виконавчому провадженню № 74358078, відповідач до 05.04.2024 року був позбавлений права власності в частині правомочності користування часткою в спірній квартирі. Отже утримання грошових коштів відповідачем в будь-якому випадку до цього часу є правомірним, оскільки мало характер компенсації за фактичну неповернуту частку в праві власності.

До липня 2025 року (до відновлення позивачем державної реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно виключно на власну частку) відповідач вважає свої дії щодо утримання грошових коштів також правомірним, оскільки позивач, не діючи недобросовісно, зловживаючи правом, фактично та юридично був власником частки відповідача. Таким чином, на нашу думку, такі дії позивача позбавляють його права на компенсацію втрат, а також на судовий захист в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається як на підставу позову на рішення суду, яке не виконав відповідач, а саме на постанову Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року, якою встановлено поворот виконання рішення суду, вказано відповідачу повернути грошові кошти в розмірі 97746,66 грн., отриманих ним в якості відшкодування вартості його частки в праві власності на спірну квартиру за рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2020 року у справі № 337/5708/19. В той же час, скасувавши рішення суду першої інстанції апеляційний суд відновив права власності відповідача на одну шосту частину у спірній квартирі. Однак в цій частині фактичне відновлення прав відповідача не відбулося внаслідок неправомірної, яка виходила за межі його особистих прав, недобросовісної поведінки позивача, про що зазначено вище. Тож з цих підстав він не має права посилатися на порушення його прав в частині своєчасного повернення відповідачем грошових коштів та стягнення компенсаційних втрат, оскільки сам чинив недобросовісно по відношенню до відповідача в цих же самих правовідносинах, які виникли з підстав права власності на частку в квартирі.

Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові, просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимоги з мотивів викладений у відзиві і також додатково вказав, що він рік залишався без власності і тепер ще повинен повертати кошти. Вказав, що скасовується презумпція правомірності рішення. Позивач зловживає правами не виконуючи рішення суду. Він був позбавлений майна без відповідної компенсації. А також вважає, що можливість позивача стягнення компенсаційних виплат є порушенням справедливого балансу.

На запитання відповідач пояснив, що він у січні 2021 року з депозиту зняв 97746,66 грн. На запитання чи повернув він кошти, відповідач конкретної відповіді не надав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року, у тому числі, припинено право власності ОСОБА_2 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 , грошову компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 97746,66грн., яка внесена на депозитний рахунок ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, станом на 14.08.2021 року ОСОБА_1 являється власником 3/7 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 (дата реєстрації 04.11.2020 року) у тому числі і за рішенням суду ЄУН 337/5708/19 виданого 22.07.2020 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя (а.с.77-78).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року, у тому числі, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_1 , а також в частині покладення обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію цієї частки у сумі 97746,66 грн. та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. Здійснено поворот виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2020р. в частині отримання ОСОБА_2 суми депозиту в розмірі 97 746,66 грн., стягнувши цю суму з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до тексту Постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року встановлено, що згідно з інформацією № 08-02/5256 від 06.12.2021р., наданою на ухвалу апеляційного суду, ТУ ДСА у Запорізькій області повідомило, що згідно з випискою Державної казначейської служби України від 11.01.2021р. платіжним дорученням від 06.01.2021р. № 2 кошти перераховані ОСОБА_2 в сумі 97746,66 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду 09.12.2021р. відповідач ОСОБА_2 підтвердив отримання цих коштів та пояснив, що житло ним придбано не було, оскільки він мав намір вселитись до спірної квартири, але кошти забрав, так як, будучи безхатьком з вини позивачів, не може влаштуватись на роботу та не має ніяких доходів, тому частково витратив їх на своє харчування та існування(а.с.16-21).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, станом на 15.05.2025 року ОСОБА_1 являється власником 11/42 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 (дата реєстрації 09.05.2025 року) у тому числі за рішенням суду ЄУН 337/5708/19 виданого 22.07.2020 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя, і постанови № 337/5708/19 виданої 09.12.2021 року Запорізьким апеляційним судом (а.с.90).

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 , зняття з реєстрації, виселення та зобов`язання забрати речі особистого користування. Рішення набрало законної сили 03.08.2021 року.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, Постановою Запорізького апеляційного суду від 10.01.2024 року, Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року - залишено без змін.

Постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП № 74358078) від 05.04.2024 року старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 337/1565/22 виданого 02.02.2024 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про усунення перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 , закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням 29.03.2024 року та вселенням стягувача у квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 79), що також підтверджене інформацією про виконавче провадження ВП № 74358078 станом на 21.09.2025 року(а.с.80-81).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 6177,75грн., інфляційні втрати в розмірі 33075,26грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00грн., усього 43464,21грн. (а.с.22-25).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.10.2024 року, Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2024 року - залишено без змін (а.с.26-29).

Постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП № 77279350) від 21.02.2025 року старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 337/285/24 виданого 28.10.2024 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягннення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43464,21 грн.(а.с.97).

Відповідно до довідки від 18.07.2025 року Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 77279350 з примусового виконання виконавчого листа № 337/285/24 виданого 28.10.2024 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 па користь ОСОБА_1 43464,21 грн. Станом на 18.07.2025 загальна заборгованість у ВП № 77279350 складає 48191,63 грн., яка складається з: 43464,21 грн. - основна сума боргу, 4346,42 грн. виконавчий збір, 381 грн. витрати виконавчого провадження(а.с.96).

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 06.01.2021 року отримав кошти в сумі 97746,66 грн. за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року за свою 1/6 частку квартири, та отримавши грошові кошти з депозиту оскаржив рішення суду у апеляційному порядку, в результаті чого постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року рішення суду першої інстанції було скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_2 у квартирі та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_1 , а також в частині виплатити ОСОБА_2 грошової компенсацію, та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. Також було здійснено поворот виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року в частині отримання ОСОБА_2 суми депозиту в розмірі 97746,66 грн., шляхом стягнення суми з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Предметом розгляду даної справи являються вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за період з 18.01.2024 року по 24.07.2025 року за порушення грошового зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 97746,66 грн., які стягнуті з відповідача на користь позивача відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021року.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника із такої сплати.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.

Грошове зобов`язання відповідача ОСОБА_2 виникло на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року.

Враховуючи те, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми за період по 17.01.2024 року, та відсутність доказів повернення відповідачем позивачеві суми грошового зобов`язання, то в даній справі прострочення має місце з 18.01.2024 року по день пред`явлення позову 24.07.2027 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року (справа № 910/10156/17), застосовуючи положення ст. 1212 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей (позадоговірне зобов`язання), нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивачем суду надано розрахунок 3% річних за період з 18.01.2024 року по 24.07.2027 року який складає суму 4450,82 грн., із розрахунку 554 днів прострочення, суми боргу в 97746,66 грн., перевіривши який, суд приймає його при ухваленні рішення так як він виконаний відповідно до норм діючого законодавства.

Також позивачем суду надано розрахунок інфляційних нарахувань за період з 18.01.2024 року по 24.07.2027 року і які складають суму 18322,27 грн., перевіривши який, суд приймає його при ухваленні рішення, так як він виконаний відповідно до норм вказаний у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991року, та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078.

Правильність розрахунків відповідачем не була спростована.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що він зазнав непропорційного втручання у його права власності з боку позивача, що проявилося у позбавленні його права власності, позбавленні права користування та володіння власністю, позбавлення права на єдине житло, зняття з реєстрації місця проживання, що спричинило зняття відповідача з обліку в центрі зайнятості, позбавило права на отримання соціальних виплат у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю тощо, так як предметом розгляду даної справи являється відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, а будь яких зустрічних позовних вимог відповідач не заявляв.

Твердження відповідача про правомірність своїх дій щодо утримання грошових коштів, оскільки позивач, не діючи недобросовісно, зловживаючи правом, фактично та юридично був власником частки відповідача, суд вважає необґрунтованими також з огляду не те, що фактично відповідач вказує, що позивач являвся недобросовісним володільцем його майна, однак не надав доказів здійснення ним дій щодо витребування свого майна. Суд також зважає на те, що відповідач був у судовому порядку на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2023 року вселений до квартири АДРЕСА_1 , частка якої є його власністю.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Дії особи, які полягають у зверненні до суду з позовами, якщо така особа вважає порушеними свої права, не можливо розцінювати як недобросовісні, як вказує відповідач, так як звернення до суду є невід`ємним особистим правом.

Суд вважає, що ч.3 ст. 16 ЦК України, на яку посилається відповідач як на підставу у відмові в задоволенні позову, слід розуміти як таку, що дає право суду відмовити в задоволенні позову тоді, коли вибраний позивачем спосіб захисту (сама матеріальноправова вимога, із якою особа звертається до суду) є зловживальницьким. У такій ситуації позивач дійсно має суб`єктивне цивільне право, на яке він посилається, і це право дійсно порушене відповідачем, однак суд, тим не менше, може відмовити в задоволенні позову, оскільки те, чого вимагає позивач (предмет позову) не відповідає меті, задля якої за ним визнається відповідне матеріальне право або є явно непропорційним до цієї мети.

Як вже встановлено судом, грошове зобов`язання відповідача ОСОБА_2 виникло 09.12.2021 року, грошові кошти відповідачем не повернуті і суду не надано будь яких доказів намагання повернути кошти, або об`єктивну неможливість їх повернення впродовж майже чотирьох років. А пояснення відповідача в судовому засідання апеляційного суду 09.12.2021 р. де він підтвердивши отримання коштів з депозиту за частку квартири, мав намір вселитись до спірної квартири, а кошти частково витратив на своє харчування та існування, і разом із встановленими по даній справі обставинами, не свідчать про намір відповідача повернути кошти.

Суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим в разі запровадження істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. В разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах в разі задоволення поданого позову.

Судом при розгляді справи не встановлено порушення меж здійснення цивільних прав, оскільки в діях позивача відсутні ознаки зловживання своїм правом, а вимоги про стягнення прострочення грошового зобов`язання з боржника відповідача у розмірі 22773,09 грн., у порівнянні з основною сумою в 97746,66 грн., не свідчать про існування істотного дисбалансу і непропорційності.

Боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

З огляду на наведене суд не застосовує положення ч.3 ст. 16 ЦК України у даній справі.

Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, суд висновує, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 229, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП. НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП. НОМЕР_2 , проживаючий: АДРЕСА_2 ) за порушення грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 4450 грн. 82 коп., інфляційні нарахування у розмірі 18322 грн. 27 коп., судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., в усього стягнути 23742 (двадцять три тисячі сімсот сорок дві) грн. 05 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: І.Г.Кучерук