Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/10930/25 за заявою Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Адамович О.Й. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради звернулося до суду із заявою, у якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 39 880,36 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 302,80 грн.

В обґрунтування заяви зазначало, що КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Вказувало, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Зазначало, що боржник не відмовлялася від вказаних вище послуг. Стверджувало, що з 01.10.2022 по 01.09.2025 ОСОБА_1 не сплачує в повному обсязі кошти за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, чим порушує зобов`язання встановлені відповідно до норм чинного законодавства. Вказує, що заборгованість ОСОБА_1 за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення складає 39 880,36 грн., а тому враховуючи вищевикладене просило задовольнити заяву в повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року відмовлено КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради подало апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що при видачі судового наказу, суд не повинен вирішувати питання про обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків). Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність належного обґрунтування нарахування стягуваної заборгованості, виходить за межі вимог, дотримання яких повинен перевіряти суд на цій стадії наказного провадження, і не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу. Посилається на правові позиції викладені у постанові Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року у справі №442/1080/22 та у постанові Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №761/11381/23. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що надані докази не відображають безспірність вимоги заявника, не відповідає вимогам процесуального закону. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить стягнути з боржника на користь КП «Житомирводоканал» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що утворилась станом на 01.09.2025 в розмірі 39 880,36 грн. На підтвердження своїх вимог заявник додає довідку про стан розрахунків за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2022 до 31.08.2025 за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ), однак з наданих суду матеріалів не можливо встановити на підставі яких нормативних документів та показників виникла заборгованість (документальні дані, які були покладені в основу розрахунку заборгованості). З наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами. Заявником не додано документів в підтвердження причин та підстав перерозподілу (перерахунку) обсягів спожитої холодної води, та водовідведення. Надання лише розрахунку заборгованості не підтверджує обґрунтованість проведених нарахувань та не підтверджують безспірність боргу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Правилами статті 163 ЦПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а пунктом 3 частини 3 цієї ж статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до статей 160, 161, 163, 165 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

У заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У даному випадку була подана заява про видачу судового наказу, передбачена пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України, згідно з якою судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У частині першій статті 633 ЦК України зазначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Заявник вказує, що КП «Житомирводоканал» розмістило текст публічного договору приєднання на веб-сайті підприємства, а боржник свою відмову укласти договір або свою незгоду із умовами договору не висловила, від послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не відмовилася, а тому споживач приєдналася до вказаного публічного договору в силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до наведених вище норм процесуального закону, надання такого договору є необхідним, оскільки він є належним доказом, на підставі якого суд, вирішуючи питання про видачу судового наказу, може перевірити ряд обставин, що мають значення для справи, зокрема, правильність нарахування плати за отримані житлово-комунальні послуги, відповідність такого нарахування умовам договору та закону, правильність розрахунку заборгованості, тощо.

Натомість, до заяви про видачу судового наказу КП «Житомирводоканал» додало лише розрахунок суми заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ), згідно якої загальна сума заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на серпень 2025 року становить 39 880,36 грн.

Відтак, із поданих заявником документів вбачається лише наявність заборгованості у вказаний період, тоді як встановити факт наявності між заявником та ОСОБА_1 договірних відносин щодо централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із поданих документів не вбачається можливим.

Колегія суддів зауважує, що публікація на сайті публічного договору, за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції та інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання боржником таких послуг, є недостатнім доказом на підтвердження безспірності вимог заявника.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин.

Також, колегія суддів зауважує, що захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Заявником заявлено вимогу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 39 880,36 грн., однак доказів нарахування такої суми заборгованості не надано.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у розрахунку суми заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) вказано кількість мешканців 4, натомість згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за вказаною вище адресою зареєстрована лише ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про належність вказаного доказу як такого, що безспірно підтверджує заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Житомирводоканал».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Виходячи зі змісту заявлених відповідно до пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України грошових вимог, правила пункту 3 частини 3 статті 163 ЦПК України щодо обов`язкового додавання копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, спрямовані на забезпечення безспірного характеру наказного провадження, вирішуючи питання щодо видачі судового наказу, суд першої інстанції, керуючись вимогами процесуального закону, закріпленими у Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність підстав для видачі такого судового наказу.

Таким чином, подані заявником документи не підтверджують виникнення або порушення права саме щодо безспірної грошової вимоги, за якою ним подано заяву про видачу судового наказу.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку із недотриманням заявником вимог статті 163 ЦПК України.

При цьому відмова у видачі судового наказу з вказаних підстав не є перешкодою для звернення з такими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Посилання заявника на правові позиції викладені у постанові Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року у справі №442/1080/22 та у постанові Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі №761/11381/23 є безпідставними, оскільки правовідносини у вказаних вище справах не є релевантними до обставин даної справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житомирводоканал» Житомирської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді