справа № 619/7109/25
провадження № 2/619/2982/25
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позов про стягнення грошових коштів.

Стислий виклад позиції сторін.

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 19 528,55 грн. в обґрунтування позову зазначив, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області у справі № 619/789/24 від 18 квітня 2024 року позов вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та шлюб між ними розірвано. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області у справі № 619/788/24 від 21 серпня 2025 року визнано за ОСОБА_2 у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 . На даний час ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у вказаному житловому будинку. Предметом позову у даній справі є стягнення витрат понесених ОСОБА_1 із утримання спільного нажитого майна, а саме вказаного житлового будинку в період із часу розірвання шлюбу. Відповідачка не здійснює оплату комунальних послуг за спожитий газ природний газ та його транспортування, електроенергію, плату за землю. Сума грошових коштів, що підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 19 528,55 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Клімова А.В. вказала, що у сукупності досліджені обставини та докази свідчать про таке. Позивач є єдиним боржником перед ТОВ «ГК "Нафтогаз України» за рішенням суду від 11.08.2025; це його особисте зобов`язання, яке не породжує автоматично регресних вимог до відповідачки. Відповідачка є співвласницею спірного будинку (що підтверджується рішенням суду від 21.08.2025, яке не скасоване), а отже не може розглядатися як стороння особа, але й не може бути безумовно зобов`язана нести витрати за третю особу. У будинку фактично проживають три особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Це підтверджено актом обстеження органу місцевого самоврядування, матеріалами поліції, іншими доказами. Відповідачка не проживала у будинку з 08.03.2022 по 24.04.2023, що підтверджено статусом ВПО та офіційною довідкою органу місцевого самоврядування. У цей період вона фізично не могла споживати комунальні послуги. Після повернення вона проживала обмежено та періодично, при цьому оплачувала частину послуг, що підтверджується квитанціями. Позивач не звертався до відповідачки із претензіями чи вимогами про розподіл витрат, не погоджував із нею жодних розрахунків, діяв односторонньо, а тепер намагається покласти на неї частину власного боргу. Розрахунок позивача не враховує ні періоди непроживання відповідачки, ні проживання третьої особи, ні фактичну оплату послуг відповідачкою, що робить заявлену суму недоведеною, завищеною та такою, що не ґрунтується на законі. Відтак підстав для задоволення позову не вбачається.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

25 листопада 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.Призначено перше судове засідання на 10 год 30 хв 18 грудня 2025 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 04 грудня 2025 року, але не менше п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 09 грудня 2025 року. Запропоновано відповідачу подати до суду в строк до 12 грудня 2025 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Клімова А.В. просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3825/25) від 11 серпня 2025 року позов ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 борг за спожитий природний газ по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 26 731,93 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набрало законної сили 11.09.2025.

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 ОСОБА_1 08.09.2025 за спожитий газ сплатив 26732,00 грн ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Згідно платіжної інструкції 1.300723395.1 ОСОБА_1 09.09.2025 сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 ОСОБА_1 08.09.2025 за послуги розподілу/доставки газу сплатив 4 955,53 грн АТ «Харківгаз».

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 ОСОБА_1 08.09.2025 здійснив плату за розподіл (доставку) природного газу в сумі 4 341,57 грн ТОВ «Газорозподільчі мережі України».

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3825/25) від 11.08.2025, яке набрало законної сили 11.09.2025, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» борг за спожитий природний газ по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 26 731,93 грн та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що ним сплачені кошти всього в сумі 39 057,10 грн щодо газопостачання житлового будинку, в якому проживає його колишня дружина ОСОБА_2 , тому остання повинна сплати половину суми, тобто 19 528,55 грн.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обов`язок ОСОБА_2 нести солідарну відповідальність разом з ОСОБА_1 за вказаними ним сплатами.

Крім того, у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3825/25) від 11.08.2025 суд вказав, що посилання відповідача про те, що він проживає за даною адресою з колишньої дружиною, яка користується послугами, суд не бере до уваги, оскільки договір укладено з ОСОБА_1 та власником об`єкту газифікації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,де утворився борг на праві власності належить ОСОБА_1 .

Доводи позивача не є достатніми, належними та не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Отже, доказів на підтвердження солідарної відповідальності за спожитий природний газ ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Не надано таких і під час розгляду справи.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/788/24) від 21 серпня 2025 року, яким визнано за ОСОБА_2 у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Суду на час розгляду справи не надано належних доказів на підтвердження права власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Перевіряючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведені позовні вимоги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

Отже, з аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей установлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок