ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпра від 28 серпня 2025 року у складі судді Гаркуші В.В. за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення, стягувач: ОСОБА_2 , орган ДВС: Торецький ВДВС у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по цивільній справі №225/6586/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Дзержинського (нині - Торецького) районного суду Донецької області від 07.02.2018 року по цивільній справі №225/6586/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якій просив відстрочити на 90 календарних днів виконання судового рішення від 07.02.2018 року по справі №225/6586/17 про стягнення аліментів на малолітню дитину (а.с. 1-4), в обґрунтування якої зазначає про те, що він 24.06.2025 року від ГУ ПФУ в Донецькій області дізнався про відрахування з його доходів грошових коштів за виконавчим провадженням.

Також станом на 10.07.2025 року проведено арешт рахунків заявника.

Вважає, що державним виконавцем порушено його права на обізнаність про заборгованість.

Також зазначив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на якого утримуються з нього, з 2020 року по теперішній час мешкає разом з ним.

Станом на 11.07.2025 року батьками вживаються відповідні заходи щодо визначення місця проживання дитини.

Крім цього заявник зазначає, що вважає заборгованість за виконавчим провадженням, відкритим на виконання рішення суду по цивільній справі №225/6586/17 є фіктивною, незаконною та оскаржується заявником.

Заявник разом із сином є внутрішньо переміщеною особою з Донецької області, проживають у Полтавській області, де його син навчається в опорному закладі «Ромоданівський ліцей». Син має вади здоров`я, часто хворіє, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат. Мати здоров`ям дитини не займається, матеріально не підтримує, отримані аліменти на дитину не витрачаються.

У зв`язку з тим, що всі рахунки заявника, на які він отримував пенсію, соціальну допомогу на хворобливу дитину, здійснював купівлю ліків, продуктів є заблоковані державною виконавчою службою, вважає, що дані обставини ускладнюють виконання рішення суду про стягнення аліментів для утримання малолітньої дитини, а також взагалі ускладнюють життя самої дитини.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпра від 28 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення по цивільній справі №225/6586/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено (а.с. 130-132).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви (а.с. 139-142).

Сторони по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 20.04.2021 року: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітній ОСОБА_3 на час звернення заявника до суду проживає разом з заявником в Полтавській області, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.06.2022 року, побутовою характеристикою родини ОСОБА_4 , наданої депутатом Ромоданівської селищної ради, а також листом відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області від 02.05.2025 року №13109, з якого вбачається, що в межах виконавчого провадження №77396089 під час виїзду державного виконавця від 13.03.2025 року за адресою проживання боржника встановлено, що дитина ОСОБА_3 відмовився їхати зі стягувачем ОСОБА_2 , боржник перешкод у виконанні рішення суду не чинив про що складено відповідний акт державного виконавця. Дитина знаходиться на обліку у лікаря, що підтверджується випискою картки амбулаторного хворого.

ГУ ПФУ в Донецькій області 18.06.2025 року заявника повідомлено про відрахування з його доходів грошових коштів за виконавчим провадженням, як встановлено в судовому засіданні, відкритим на виконання рішення суду по цивільній справі №225/6586/17. Як вбачається з заяви та доданих до неї документів, зокрема листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу заявника (копія електронного документа без дати та номеру) заявник не згодний з розрахунком та сумою боргу за виконавчим провадженням.

З довідок Ощадбанку вбачається, що станом на 27.06.2025 року накладено арешт суми на рахунку заявника.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000034 від 04.07.2025 року відкрито кримінальне провадження за ухвалою суду про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про можливе вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Торецького відділу державної виконавчої служби за ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, при постановленні оскарженої ухвали, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявником підстав для відстрочення виконання рішення.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення, розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі №2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі №295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими та правильними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не навів виняткових обставин, які могли б слугувати достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду, відповідно до ст. 435 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є тотожними його доводам викладеним в його заяві, яким судом першої інстанції надано повну та обґрунтовану правову оцінку, та колегія суддів не знаходить підстав для надання їм повторної правової оцінки.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують обґрунтовані висновки суду першої інстанції, які відповідають правовим висновкам Верховного суду викладених з приводу вказаного питання, та зводяться лише до незгоди заявника з висновками суду та переоцінки доказів. Разом з тим, колегія суддів зауважує про те, що оцінка доказів є виключно прерогативою суду, а переоцінка доказів учасниками справи чинним законодавством не передбачена.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не підтверджують наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду, виконання якого є обов`язковим.

Більшість доводів апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду, оскільки підлягають розгляду в інших провадження, окремо від цієї заяви, оскільки регулюються різними нормами процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення зі сторони стягувача інтересів дитини, яке не надає отримані на підставі рішення суду кошти для отримання дитини колегія суддів відхиляє, оскільки заявником в суді першої інстанції було відхилено пропозицію стягувача відкрити на ім`я сина банківський рахунок для перерахування аліментів, оскільки він вважає це «маніпуляцією з боку матері». Така позиція боржника свідчить, що він сам свідомо уникає механізму, який би дозволив напряму спрямовувати аліменти на користь дитини, а тому не такі доводи також не підтверджують наявність виняткової обставини для відстрочення виконання рішення.

Докази надані апелянтом лише до суду апеляційної інстанції колегією суддів не беруться до уваги оскільки такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції та заявником не зазначено будь-яких підстав за яких він був позбавлений можливості подати їх до суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпра від 28 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 10 грудня 2025 року.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна