Справа № 495/7332/24
№ провадження 2/495/1784/2025
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря П`єлик Д.О.,

справа № 495/7332/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до Старокозацької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме: земельну ділянку № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,10 га, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:0383 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 159032 запис в книзі реєстрації під № 25, видано ОСОБА_2 згідно розпорядження райдержадміністрації Білгород Дністровського району Одеської області від 22.11.2004 року № 1192/2004)

Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від 11.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі № 5372 від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на спадкове майно: земельні ділянка № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,10 га, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :01:001:0383, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 159032 запис в книзі реєстрації під № 25, видано ОСОБА_2 згідно розпорядження райдержадміністрації Білгород Дністровського району Одеської області від 22.11.2004 року № 1192/2004.

Він звернувся до нотаріуса, але отримав довідку від 05.06.2014 за № 1410/02-14 в якій зазначено, що на його звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , Білгород Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області повідомляє, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ділянку № НОМЕР_1 , масив НОМЕР_2 , площею 4,10 га, що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород дністровського району Одеської області, не можливо, в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а саме: Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 159032, виданого Білгород Дністровською райдержаадміністрацією 01 лютого 2005 року, на ім`я спадкодавця. Для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду за захистом прав та визнання права власності на земельну ділянку на його ім`я.

Ні підставі викладеного він і звернувся з позовом до суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії по справі

29 липня 2024 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду, суддя Боярський О.О. провадження у зазначеній справі було відкрито.

16 квітня 2025 року відповідно до розпорядження № 861 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

16.04.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначена суддя Прийомова О.Ю.

23 квітня 2025 року ухвалою судді Білгород Дністровського міськрайонного суду вказана справа прийнята до провадження судді з призначенням підготовчого розгляду справи.

17 червня 2025 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду клопотання представника позивача було задоволено, витребувано з Другої Білгород Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином засвідчену копію спадкової справи № 198/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

25 серпня 2025 року на адресу суду надійшли витребувані докази.

12 вересня 2025 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито з призначенням справи до її судового розгляду.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача не з`явився, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради згідно вимог діючого законодавства на підставі наявних в суді матеріалів.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с. 7)

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 159032, запис в книзі реєстрації під № 25, він наданий ОСОБА_2 , згідно розпорядження райдержадміністрації Білгород Дністровського району Одеської області від 22.11.2004 року № 1192/2004. (а.с. 11)

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 17 червня 2025 року до суду 25 серпня 2025 року надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Відповідно до спадкової справи з заявою про прийняття спадщини 15.05.2014 року до Білгород Дністровської міської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 .

В матеріалах спадкової справи наявний заповіт ОСОБА_2 від 11.12.2012 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та всі його права, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також наявний лист завідувача міськдержнотконтори на ім`я ОСОБА_1 відповідно до якого зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку під № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,10 га, що розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області не можливо, в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу серії ЯА № 159032, виданого Білгород Дністровською райдержадміністрацією області 01 лютого 2005 року, виданого на ім`я спадкодавця. Для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду.(а.с. 58)

Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду

Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У пункті 1 частині 2 статті 16 ЦК передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права.

Важливо підкреслити, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (глава 89 ЦК).

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року по справі № 175/654/22 зазначив, що з урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Так, предметом позову у справі що розглядається є визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку № НОМЕР_1 , масив № НОМЕР_2 , площею 4,10 га, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 159032, запис в книзі реєстрації під № 25, наданий ОСОБА_2 , згідно розпорядження райдержадміністрації Білгород Дністровського району Одеської області від 22.11.2004 року № 1192/2004.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Системний аналіз зазначених норм права власності про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часом її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, на чому акцентував увагу Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.

Позивач посилається на те, що приватний нотаріус відмовив йому в оформленні права власності на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, та як встановлено з листа нотаріуса, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади.

Із введенням в дію ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та «Про Державний земельний кадастр», відмінено державні акти на право власності на земельну ділянку. Відтоді/з 2013 року/ результатом реєстрації права власності на земельну ділянку виступають:

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо реєстрації підлягав перехід права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої;

свідоцтво про право власності на нерухоме майно в разі безоплатного передання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта. Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно.

Як роз`яснено у Листі Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Поняття "нотаріальний акт" є значно ширшим за поняття "нотаріальна дія" і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень.

Наприклад, у разі заведення спадкової справи нотаріусом у порушення вимог щодо належного місця її заведення, що саме по собі не є вчиненням нотаріальної дії, заінтересований спадкоємець має право оскаржити цей нотаріальний акт у судовому порядку і визнати його недійсним як такий, що вчинено з порушеннями.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. /ч.6 ст. 81 ЦПК України/

До матеріалів справи позивачем приєднано докази реєстрації за спадкодавцем спірної земельної ділянки, а саме: копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 159032, з зазначенням позивачем «згідно з оригіналом», витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витяг № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Жодних підтверджуючих документів щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу матеріали справи не містять.

Тож, посилання позивача, що нотаріус не має можливості видати йому свідоцтво на спадщину за заповітом на підставі відсутності правовстановлюючих документів не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Виходячи з того, що судом не встановлено жодних дійсних перешкод у нотаріальному оформленні спадщини за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає за доцільне відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до Старокозацької сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Керуючись ст. ст. 1220, 1223, 1225, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 95, 263-265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Старокозацька сільська рада Білгород Дністровського району, , адреса: 67730, с. Старокозаче, Білгород Дністровського району Одеської області, вул. Соборна, 34.

Повний текст судового рішення складено 26.12.2025.

Суддя: