Провадження №: 2-о/755/53/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Савлук Т.В.,

секретарі Лазоренко Н.В.,

учасники цивільного процесу:

заявник ОСОБА_1 ,

представник заінтересованої особи Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився,

заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства, виклавши свої вимоги наступним чином:

«встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Київ) стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Київ)».

16 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження до судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року зобов`язано Другу київську державну нотаріальну контору направити до Дніпровського районного суду міста Києва належним чином завірену копію спадкової справи №870/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року залучено ОСОБА_2 в процесуальному статусі заінтересованої особи в межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Подільський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про встановлення факту батьківства.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, додатково пояснила, що її матір ОСОБА_2 з ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Вказувала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час цих відносин, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому статті 135 СК України. Із 2004 року заявниця почала активно спілкуватися з ОСОБА_3 з його власної ініціативи. З того часу у неї з батьком був тісний зв`язок, міцні й довірливі стосунки. У жовтні 2019 року ОСОБА_3 самостійно була проведена морекулярно-генетична експертиза методом ДНК-аналізу, згідно з якої встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно заявниці не виключається. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Факт батьківства ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами: фотоматеріалами та показаннями свідків. Встановлення факту батьківства має юридичне значення, оскільки надасть можливість заявниці внести зміни до актового запису про її народження.

Представник заінтересованої особи Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, у яких просила заяву про встановлення факту батьківства задовольнити.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 200). Батьками дитини записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 .

Під час реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану запис про батька дитини зроблено за вказівкою матері, на підставі статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

22 грудня 2021 року Другою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 870/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

У зазначеній спадковій справі містяться заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги підстави визнання батьківства, зокрема: докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини, спільне виховання та утримання ними дитини.

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015р., у справі № 6-20цс15., згідно якої, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Оскільки заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України, в силу п. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України 2004 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Взаємні права та обв`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у вставленому порядку. (стаття 51 Кодексу про шлюб та сім`ю України)

Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. (стаття 52 Кодексу про шлюб та сім`ю України)

Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-якого з них. (стаття 54 Кодексу про шлюб та сім`ю України)

За змістом положень статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, слід звернути увагу судів на те, що заяви про встановлення батьківства можуть бути прийняті до судового розгляду, якщо в органах РАГС проведено реєстрацію народження дитини. Згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

На вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України (стаття 9 Кодексу про шлюб та сім`ю України)

У тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчисляюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. (стаття 11 Кодексу про шлюб та сім`ю України)

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Згідно з роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 56 КпШС в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії» (Jaggi v. Switzerland), ЄСПЛ постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника. При цьому Суд зазначив, що людина, яка намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.

У контексті застосування термінів для порушення провадження щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес ймовірного батька в захисті від скарг щодо фактів, які виникли багато років тому, не можна відхилити, і, на додаток до цього конфлікту інтересів між передбачуваним батьком і дитиною, можуть з`явитися інші інтереси, як-от інтереси третіх осіб, особливо родини ймовірного батька, та загальний інтерес правової визначеності (див. справу «Лааксо проти Фінляндії» (Laakso v. Finland), № 7361/05, § 46, 15 січня 2013 року; див. справу «Константінідіс проти Греції» (Konstantinidis v. Greece), № 58809/09, § 52, 03 квітня 2014 року).

Однак у контексті ДНК-тестування в провадженні щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес особи у визначенні свого батьківства не зникає з віком, а, навпаки, посилюється (справи «Яггі проти Швейцарії» (Jaggi v. Switzerland, № 58757/00) та «Паско проти Франції» (Pascaud v. France, № 19535/08).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з висновком генотипоскопічного дослідження медико-генетичного центру «Мама Папа» від 21 жовтня 2019 року № 24245 біологічне батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », у рамках проведеного дослідження, не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999999%.

У матеріалах справи є фотознімки, на яких зображений ОСОБА_3 із заявником ОСОБА_1 .

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, виходячи з досліджених судом доказів, встановлених судом фактичних обставин справи та вимог матеріального права, що їх регулюють, суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявника ОСОБА_1 щодо встановлення факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її біологічним батьком.

Згідно з ч. 1 ст. 189 Кодексу про шлюб та сім`ю України реєстрація встановлення батьківства провадиться на підставі спільної заяви батьків або судового рішення.

В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року роз`яснено судам, що в тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про встановлення батьківства мають розглядатися лише одночасно з вимогами про вилучення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось інше її походження.

Згідно зі статтею 190 Кодексу про шлюб та сім`ю України на підставі акта про встановлення батьківства органи реєстрації актів громадянського стану вносять відомості про батька в актовий запис і видають нове свідоцтво про народження дитини.

Згідно з роз`ясненням, викладеним у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998 року, рішення про встановлення батьківства, факту батьківства, факту визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина повинна містити відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАГС (прізвище, ім`я, по батькові батька, число, місяць, рік його народження, національність, громадянство, місце постійного проживання й роботи, номер запису акта про народження дитини, коли та яким органом його складено).

В абзаці дванадцятому пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 зазначено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з підпунктом 2.13.1 пункту 2.13, пунктом 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Водночас у межах даної заяви заявником не заявлено вимогу про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 , зазначивши ОСОБА_3 її батьком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 53, 56, 189, 190 Кодексу про шлюб та сім`ю України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 102, 259, 263-265, 273, 293, 294, 310-314, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України , суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я