Провадження № 2/752/9724/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за Кредитним договором № 157918 від 13.05.2018 року в загальному розмірі 20 474,04 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.05.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний догові № 157918, відповідно до умов якого відповідач отримала позику в розмірі 3 700,00 грн.

12.04.2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано на ТОВ «Він Фінанс») та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу №1 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свої зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідач має непогашену заборгованість за договором позики в загальному розмірі 15 644,00 грн, з яких: 3 700,00 грн - сума основного боргу, 1 998,00 грн - сума боргу за процентами, 9 946,00 грн - сума боргу за пенею і штрафами, яку позивача просить стягнути з відповідача з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: суми інфляційних втрат в розмірі 3 420,79 грн і 3 % річних в розмірі 1 409,25 грн, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 25.08.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.117-118).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1ст. 207 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 7, 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

За змістом ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом доказування в цій справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено,що наданий позивачем договір № 157918 від 13.05.2018 року про надання фінансового кредиту та графік розрахунків до вказаного договору не містять відомостей про їх підписання ні ТОВ «Авентус Україна», ні ОСОБА_1 електронними підписами, та на них відсутні одноразові ідентифікатори, тобто наданий позивачем суду правочин не можна вважати такими, що вчинений у письмовій формі (ст. 207 ЦК України).

Також суд зазначає, що доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету суду не надано.

Зазначення у тексті договору особистих даних відповідача саме по собі не підтверджує підписання нею кредитного договору в електронній формі.

Відповідно до п. п. 1, 1.2.1, 1.5.1. цього ж Договору товариство надає клієнту грошові в розмірі 3 700,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок клієнта на умовах сплати 1,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Однак, договір № 157918 від 13.05.2018 року про надання фінансового кредиту не містить реквізитів банківської картки клієнта ОСОБА_1 .

При цьому, із наданої позивачем довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих. № 5606-ВП від 22.05.2025 року відповідно до якої 13.05.2018 року здійснено перерахування на суму по 3 700,00 грн ідентифікувати особу, яка отримала вказані кошти неможливо.

Таким чином, позивачем до позову не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, зокрема як і укладення самого договору № 157918 від 13.05.2018 року, не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування ТОВ ФК «Вей Фор Пей» саме ОСОБА_1 коштів на підставі вказаного договору, банківських виписок тощо, хоча позивач зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази на підтвердження обставин, що є підставою його позовних вимог.

Також суд звертає увагу на те, що довідка про ідентифікацію та розрахунок заборгованості є внутрішніми односторонніми документами фінансової установи та не містять відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи дійсно кошти передані позичальнику в кредит.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року в справі № 219/1704/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність фактів укладання кредитного договору № 157918 від 13.05.2018 року та надання ОСОБА_1 за ним кредитних коштів, а тому, відповідно відсутні підстави для стягнення коштів за цим кредитним договором.

Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, судом встановлено, що 12.04.2018 року між ТОВ «ФК «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»(25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано на ТОВ «Він Фінанс») укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого фактор передає клієнту за плату, а клієнт приймає належні факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між фактором і боржниками. До договору додано Реєстр прав вимоги № 7 від 08.10.2018 року, згідно якого під № 349 значиться боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 157918 від 13.05.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитору зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до вимог ст. ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Таким чином, з урахування викладеного, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» необхідно відмовити, адже позивачем доведено належними доказами факт переходу права вимоги до відповідача, однак всупереч вказаним вище положенням закону не надано суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог щодо фактів: існування між сторонами відносин позики (кредиту), розміру заборгованості, виконаних банківських операцій саме щодо відповідача, в зв`язку із чим, суд позбавлений можливості перевірити чи виникли між сторонами відповідні договірні відносини,та чи зазначена заборгованість стосується саме порушення відповідачем умов спірного договору позики, а також неможливо встановити, які саме умови та якого конкретно кредитного договору порушені відповідачем та з`ясувати правильність нарахування відсотків позивачем, тобто в зв`язку з недоведеністю позовних вимог у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко