Справа № 630/1292/25
Провадження № 2/630/541/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Сухорукова І.М.,

за участю секретаря Дубрової А.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, в якому вказав, що 24.09.2023 р. відповідач уклав з ТОВ «Мілоан» кредитний договір № 9113723, за яким відповідачу видано кредит у сумі 10 000 грн. У подальшому, 29.10.2024 р. ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним вище кредитним договором на користь ТОВ «Діджи фінанс» Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 21480,78 грн.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 11.11.2025 було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 11.11.2025 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази від АТ КБ «ПриватБанк»: відомості, про належність відповідачу карткового рахунку НОМЕР_1 та про зарахування на цей рахунок кредитних грошових коштів.

Представник позивача у позові просив розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву де просив у позові відмовити та вказав, що позивачем не доведено укладення договору з відповідачем та перерахування відповідачу грошей. Відсутні докази переуступки боргу, а також вказав, без посилань на конкретний кредитний договір, що відповідачем було сплачено ТОВ «Мілоан» протягом 3 місяців суму, набагато більшу ніж 10000 грн.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, враховуючи клопотання представника позивача, суд розглядає справу у його відсутності.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.09.2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» уклало кредитний договір №9113723, де позичальником зазначена ОСОБА_1 . Даний договір від імені ОСОБА_1 підписано за допомогою одноразового ідентифікатору із використанням номеру мобільного телефону НОМЕР_2 . У договорі зазначена сума кредиту 10000 грн на 113 днів із визначеною процентною ставкою.

У додатку №3 до кредитного договору «Заява на отримання кредиту», вказаний той самий номер телефону та платіжна картка, на яку має бути перерахована сума кредиту 545708*66

ТОВ «Мілоан» 24.09.2023 сформувало платіжне доручення 110962956 про перерахування 10000 грн коштів за договором на ім`я ОСОБА_1 на картку НОМЕР_1 з призначенням платежу: кошти згідно договору 9113723.

ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» 29 жовтня 2024 року уклали договір факторингу №29102024, за яким ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором №9113723 на загальну заборгованість 21480,78 грн.

Згідно до відповідей АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку не було емітовано картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

З наданого відзиву вбачається що представник відповідача не визнає отримання грошей від ТОВ «Мілоан», але при цьому вказує на сплати відповідача на користь ТОВ «Мілоан» грошових коштів. За цих обставин суд не може встановити, чи є ці пояснення визнанням кредитних правовідносин саме за договором 9113723, а також, чи були такі кошти сплачені саме за кредитним договором 9113723 або за якимось іншим, а також за відсутністю доказів таких оплат, неможливо встановити, чи були ці сплати здійснені взагалі.

З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між первісними кредитором ТОВ «Мілоан» із ОСОБА_1 укладався у електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора на телефонний номерНОМЕР_2 , де у заявці, яка є додатком №3 було обумовлено отримання кредиту на банківську карту № НОМЕР_3 .

ТОВ «Мілоан» свого обов`язку за кредитним договором не виконало, і замість картки № НОМЕР_3 , платіжним дорученням №110962956 перерахувало 10000 грн на іншу картку, про яку не йшлося у договорі НОМЕР_1 на користь невідомої особи.

Згідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк», відсутні відомості про випуск картки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ОСОБА_1 належать номер телефону НОМЕР_2 , та банківська карта № НОМЕР_3 .

Тобто суду із наявних у справі доказів не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 , а не інші особа, підписував за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитний договір.

Позивачем не надано доказів що після направлення ТОВ «Мілоан» за платіжним дорученням грошові кошти 10000 грн взагалі були зараховані на банківську карту, а не повернуті відправнику.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості (серед іншого й платіжне доручення), не є підтвердженням виконаних банківських операцій. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем.

Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.

Отже, надані позивачем платіжне доручення (без відповідного документу про успішне зарахування грошових коштів) витяг з реєстру боржників та розрахунок боргу не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним кредитним договором.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 144 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 626, 628, 638-640, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», суд -

вирішив :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони: позивач: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПУМБ»);

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.М. Сухоруков