Справа № 128/1882/23
Провадження № 22-ц/801/2512/2025, № 22-ц/801/2696/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокуСправа № 128/1882/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника Ю.Б.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/1882/23 за позовам заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави до Якушинецької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Якушинецької сільської ради, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення,

за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року,

та апеляційною скаргоюпредставника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тетева-Родюк Ірини Олександрівни на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року, ухвалені у складі судді Васильєвої Т. Ю.

встановив:

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Якушинецької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Якушинецької сільської ради, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Позов обґрунтований тим, що на 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради 28.09.2001, розглянувши заяви громадян про надання у приватну власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, враховуючи рішення 17 сесії 3 скликання від 05.06.2001 «Про включення до земель запасу 5, 9 га земель, вилучених у СВАТ «Вінницярибгосп», вирішено передати у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки громадянам України в кількості і розміром згідно додатку загальною площею 1, 25 га, в даному додатку під номером «12» зазначена ОСОБА_2 , якій надається 0, 10 га.

На підставі вищезазначеного рішення Якушинецької сільської ради відповідачці видано державний акт на право приватної власності серії ВН № 8133 від 14.06.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів про право власності на землю за № 2.

Дана земельна ділянка 21.09.2018 зареєстрована у Державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер :01:007:0256, розташована по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва.

Згідно інформації Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг Державного агентства водних ресурсів України від 12.04.2021 за № 608/03, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256 розташована в заплаві струмка Без назви, притоки річки Вишня (басейн річки Південний Буг), де візуалізовуються самовільно створені водойми (копанки).

Також, відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 14.04.2021 за № 0-2-0.20-43/105-21 надано інформацію, що відповідно плану землекористування КСП «Правда», розробленого інститутом землеустрою в 1996 році, дана земельна ділянка віднесена до земель водного фонду (заболочені землі) на території Якушинецької сільської ради.

Вінницькою окружною прокуратурою 19.04.2021 направлено лист до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області щодо дотримання вимог екологічного законодавства, в ході розгляду якого 07.05.2021 було надано відповідь, що земельні ділянки, серед яких земельна ділянка із кадастровим номером :01:007:0256, перебувають у приватній власності та інспекцією вбачається невиконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Крім того, згідно Публічної кадастрової карти України, на даних ділянках наявний струмок без назви, який впадає у водний об`єкт.

Так, прокурор вважає, що спірна земельна ділянка була передана в приватну власність незаконно, оскільки передача у власність земель водного фонду приватним особам є неможливою.

У даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання недопустимості передачі у власність особи (відповідача) земельної ділянки водного фонду, оскільки такі земельні ділянки, в силу закону, не можуть передаватись особам у власність з таким цільовим призначенням; та недопущення набуття прав на земельну ділянку без відповідної правової підстави (без прийняття компетентним органом відповідного рішення).

Прокурор вказує, що оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч встановленому законом порядку, існують всі правові підстави для повернення земельної ділянки у власність держави (комунальну власність), та оскільки в даній справі наявний державний і суспільний інтерес, прокурор є самостійним позивачем, оскільки Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області є співвідповідачем в справі, так як саме її рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність оскаржується, що є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави.

Земля, віднесена Якушинецькою сільською радою до категорії земель із цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, належала до земель водного фонду. Тобто, фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення землі та її безоплатна приватизація, що призвело до одержання вказаної земельної ділянки у власність і автоматичного її вибуття з числа земель комунальної власності.

Тож спірна земельна ділянка має бути повернута відповідачем ОСОБА_1 у власність Якушинецької територіальної громади.

За вказаних обставин прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради від 28.09.2001 «Про надання земельних ділянок для дачного будівництва у приватну власність» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 та усунути перешкоди у здійсненні Якушинецькою сільською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :01:007:0256 площею 0, 10 га, шляхом її повернення у комунальну власність Якушинецької об`єднаної територіальної громади з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року в задоволенні позову заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави до Якушинецької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Якушинецької сільської ради, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції заступник керівника обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог прокурора.

Основними аргументами апеляційної скарги зазначено, що судом не надано оцінки суперечностям наявним в технічній документації по виготовленню державного акта на право приватної власності ОСОБА_1 за 2001 рік.

Спірна земельна ділянка передана у власність відповідачки на підставі технічної документації , яка не погоджена з природоохоронними та санітарними органами. Технічна документація по виготовленню державного акта на право приватної власності відповідачки не відповідає вимогам законодавства.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року Заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Тетевої-Родюк Ірини Олександрівни, про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення в цивільній справі за позовною заявою заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави до Якушинецької сільської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Якушинецької сільської ради, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн та витрати на проведення земельно-технічної експертизи в сумі 18 000, 00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено

Не погодившись з додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тетева-Родюк Ірина Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2024 року в частині визначення суми витрат, що підлягають стягненню, скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким заяву адвоката Тетева-Родюк І.О. про ухвалення додаткового рішення задовольнити: стягнути з Вінницької областної прокуратури на користь ОСОБА_1 понесені нею по праві витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 44000нривень та витрати на оплату проведення земельно-технічної експертизи в сумі 18000 гривень.

Зазначила, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято із недотриманням норм процесуального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Тетева-Родюк І.О. надіслала відзив на апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури, де просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви до Вінницького апеляційного суду на апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури не надходило.

На апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року від позивача по справі першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури надійшов відзив, просить додаткове рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви до Вінницького апеляційного суду на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тетева-Родюк Ірини Олександрівни не надходило.

Прокурор Кравчук О.Л. в судовому засіданні апеляційні скарги на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року підтримав, просив суд її задовольнити, на підставі доводів, які викладені в апеляційній скарзі.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року просив залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тетева-Родюк І.О. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року, просила суд рішення суду першої інстанції залишити без змін. Апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року підтримала, просила суд її задовольнити.

Представник Якушинецької сільської ради в судове засіданні не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність представника Якушинецької сільської ради , який не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг на рішення суду і на додаткове рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що Згідно копії листа Відділу у Вінницькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.04.2021 на лист Вінницької окружної прокуратури від 30.03.2021, прокурору було надано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером :01:007:0256, копії архівних примірників державних актів на право приватної власності на землю, копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для індивідуального дачного будівництва на території СТ «Дружба» різних громадян, та повідомлено, що відповідно до плану землекористування КСП «Правда», розробленого інститутом землеустрою в 1996 році, земельні ділянки, в тому числі з кадастровим номером :01:007:025, віднесені до земель водного фонду (заболочені землі) на території Якушинецької сільської ради (а.с. 21 24 т. 1).

Відповідно до листа БУВР річки Південний Буг від 12.04.2021 № 608/03 на лист Вінницької окружної прокуратури від 30.03.2021, за даними Публічної кадастрової карти, земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі, :01:007:0256, розташовані в заплаві струмка Без назви, притоки пічки Вишня (басейн річки Південний Буг), де візуалізуються самовільно створені водойми (копанки), що є порушенням статей 80, 82 та 86 Водного Кодексу України. Виходячи з вищевикладеного, БУВР Південного Бугу вважає, що дані копанки створені самовільно без отримання дозвільних документів на їх будівництво та погоджень відповідних служб (а.с. 25, 26 т. 1).

Також, прокурором надано копію викопіювання з плану землекористування КСП «Правда», з якого неможливо встановити місце розташування земельної ділянки, яка є предметом спору, а також цільове призначення земель, окрім записів про наявність в районі масиву земель ставу, городів, резервного фонду (а.с. 27 т. 1).

Згідно листа Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 07.05.2021 на лист Вінницької окружної прокуратури від 19.04.2021, в ході розгляду з виїздом на місце та інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі, :01:007:0256, перебувають у приватній власності громадян з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва та індивідуального дачного будівництва, на яких розташовані водні об`єкти (копанки), що вбачається невиконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням. Крім того, згідно Публічної кадастрової карти України на даних ділянках наявний струмок без назви, який впадає в водний об`єкт. Фактично, земельні ділянки передані у власність з недотриманням вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України. За результатами розгляду направлено лист до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо проведення перевірки дотримання вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України при передачі у власність земельних ділянок громадянам з кадастровими номерами, в тому числі, :01:007:0256, а також дотримання виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням (а.с. 28 31 т. 1). До якого долучено лист до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області для проведення перевірки (а.с. 32 33 т. 1).

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ВН 8133, зареєстрованого 14.06.2002, ОСОБА_4 на підставі рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради народних депутатів від 28.09.2001, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, для дачного будівництва (а.с. 34 т. 1).

15.06.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінено прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 35 т. 1).

Згідно копії рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.09.2001, вирішено передати у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки громадянам України в кількості і розміром згідно додатку загальною площею 1, 25 га. Землеупоряднику сільської ради внести відповідні зміни в планово-картографічні матеріали (а.с. 39 т. 1).

Відповідно до копії додатку до рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.09.2001, ОСОБА_2 включено до списку громадян України, яким надавалися у приватну власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Площа ділянки становить 0, 10 га (а.с. 40 т. 1).

05.06.2001 ОСОБА_2 подала голові Якушинецької сільської ради заяву, якою просила виділити земельну ділянку для дачного будівництва у приватну власність в кількості 0, 10 га (а.с. 41 т. 1).

Рішенням 17 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.06.2001, вилучено 5, 9 га з земель СВАТ «Вінницярибгосп», вилучену земельну ділянку включено в землі запасу сільської ради, надано згоду на вибір та відведення земельної ділянки загальною площею 0, 72 га садівничому товариству «Дружба» облплемпідприємства в порядку передбаченому законодавством України (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до копії листа голови правління ВАТ «Вінницярибгосп», правління ВАТ «Вінницярибгосп» прийняло рішення передати земельну ділянку в кількості 5, 9 га, яка межує з садовоогороднім товариством «Дружба», Якушинецькій селищній раді для задоволення потреб членів садовоогороднього товариства «Дружба», зі схемою (а.с. 43 44 т. 1).

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256, площею 0, 1 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 49 50 т. 1).

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.07.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256, площею 0, 1000 га, з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 21.09.2018 Відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 14.06.2018; ПП ЦЕП «Сервіс-Центр» та належить ОСОБА_1 на праві власності. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (а.с. 154 155 т. 1).

Також, судом досліджено технічну документацію по передачі у приватну власність для індивідуального дачного будівництва земельних ділянок громадян, складену 2001 року, в тому числі щодо ОСОБА_2 , розроблену товариством «Земкадастр», щодо земельних ділянок загальною площею 1, 45 га, яка містить викопіювання із збірного кадастрового плану виділеного масиву земель та експлікацію земель, в тому числі земельної ділянки площею 0, 1000 га відповідачки ОСОБА_3 , згідно якого будь-які водні об`єкти на ній відсутні, а вся земельна ділянка становить сільськогосподарські землі, з них ріллі 0, 1000 га (а.с. 214, 229 т. 1) (а.с. 150 250 т. 1).

Та згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва, Новодворської О.В., розроблений ПП ЦЕП «Сервіс-Центр» в 2018 році, вона розроблялась для внесення відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи, та згідно кадастрового плану земельної ділянки та переліку обмежень щодо її використання, вона має в складі багаторічні насадження, житлову забудову площею 0, 0238 га, в тому числі під дворами 0, 0182 га, при цьому водоохоронних обмежень, прибережних захисних смуг, берегових смуг водних шляхів, смуг відведення тощо не має (16 18, 26 т. 2) (а.с. 1 29 т. 2).

Відповідно до копії відповіді на запит адвоката Тетевої-Родюк І. О. від 28.07.2023, наданої Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області від 01.08.2023, повноваження інспекції визначені положенням, затвердженим наказом Державної екологічної інспекції України № 19 від 20.02.2023. Відповідно до даного положення, віднесення земельних ділянок до земель водного фонду не належить до повноважень інспекції. Звернуто увагу, що у листі, адресованому Вінницькій окружній прокуратурі, було зазначено, що на земельній ділянці із кадастровим номером :01:007:0256 наявний струмок без назви. Ст. 3 Водного кодексу України визначено, що до водного фонду України належать водотоки (річки, струмки), що дає підстави вважати, що земельна ділянка була передана у приватну власність з недотриманням вимог ст.ст. 59, 60, 61 Земельного кодексу України та ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України (а.с. 42 т. 2).

За результатами розгляду Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області адвокатського запиту Тетевої-Родюк І.О. від 28.07.2023, управління повідомило, що інформація, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256 відноситься до земель водного фонду зазначена відповідно до картографічних матеріалів Технічної документації по паюванню земель, розробленої Вінницьким філіалом інституту землеустрою в 1996 році, а саме згідно плану землекористування КСП «Правда» с. Якушинці, на якому місце розташування зазначеної земельної ділянки ідентифіковано на заболочених землях.

Відповідно до наявної інформації Державного земельного кадастру, жодних змін до відомостей ДЗК щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0256 не вносилось. Зазначену земельну ділянку зареєстровано у відомостях Державного земельного кадастру на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 на території АДРЕСА_1 , для індивідуального дачного будівництва» (а.с. 43 т. 2).

Окрім цього, судом досліджено поземельну книгу, відкриту 21.09.2018 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0256, створену під час ведення Державного земельного кадастру та відкриту з моменту реєстрації земельної ділянки, надану 02.07.2024 Відділом № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання ухвали суду від 27.06.2024 (а.с. 2 23 т. 3).

Також, судом досліджено схему відстаней від межі ділянки до струмка станом на 31.01.2024, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0256, що розташована в смт. Березина, Вінницького району, Вінницької області, виготовлену сертифікованим інженером геодезистом ОСОБА_7 , згідно якої відстань від струмка до найближчої точки земельної ділянки становить 43, 25 м, при тому, що ПЗС струмка 25 м (а.с. 27 т. 3).

Згідно листа Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг від 12.07.2024, управлінню невідомо чи розроблялася документація із землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги струмка без назви, притоки річки Вишня в районі вул. Дружба в с. Березина Вінницького району. Струмок без назви, притока р. Вишня в с. Березина, Вінницького району, має невелику протяжність, його водозбірна площа становить менше 2 000 кв.км., тому за класифікацією він належить до категорії малих річок. Для малих річок, струмків і потічків (в т.ч. і згаданого струмка без назви), а також ставків площею менше 3 гекарів ширина ПЗС для яких становить 25 м. (а.с. 28 29 т. 3).

Відповідно до копії висновку експерта від 12.11.2024 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 128/1882/23, наданого ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка», земельна ділянка площею 0, 10 га з кадастровим номером :01:007:0256 станом на 28.09.2001 (на дату прийняття рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради «Про надання земельних ділянок для дачного будівництва у приватну власність») за наданими матеріалами не була розташована на землях водного фонду. За результатами огляду земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0256 на території земельної ділянки струмка не виявлено. У межах місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0256 виявлено струмок, який ідентифіковано як струмок Без назви. Відстань від найближчої межі земельної ділянки до ідентифікованого струмка перевищує 25 м. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256 розміщена за межами прибережної захисної смуги струмка (а.с. 62 70 т. 3).

Дана експертиза була проведена на замовлення представника відповідача ОСОБА_1 для надання суду, тому експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Предметом дослідження були як сама земельна ділянка, так і технічна документація із землеустрою, розроблена в 2001 році, та надані матеріали, які повністю відповідають наявним в справі документам. Тобто в розпорядженні експерта були всі матеріали даної цивільної справи.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд враховує, що відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до пункту третього частини першої ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурором було обґрунтовано підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави з метою захисту прав територіальної громади, яка, на думку прокурора, незаконно позбавлена права користування та розпорядження земельною ділянкою в зв`язку з її протиправним переданням у власність відповідачці. Такі повноваження прокурора учасниками судового розгляду не оспорювались та суд вважає, що прокурором доведено наявність повноважень на звернення до суду з даним позовом.

Щодо встановлення обставин, чи дійсно були порушені права територіальної громади при наданні у власність відповідачці ОСОБА_1 спірної земельної ділянки суд керується наступними нормами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно з ст. 2 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме 28.09.2001, тобто прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки у власність) та ст. 19 ЗК України (в чинній редакції), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 78 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме 28.09.2001, тобто прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки у власність), до земель водного фонду належать землі, зайняті ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені по берегах водойм під смуги відведення. Та ст. 4 ВК України в чинній на вказаний час редакції було встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Також в силу ч. 1 ст. 58 ЗК України (в чинній редакції) та ст. 4 ВК України (в чинній редакції) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України належать землі, на яких або розташовані водні об`єкти, або хоча й не розташовані водні об`єкти, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

За змістом як чинних норм права, так і норм, які діяли на час прийняття оспорюваного рішення про надання земельної ділянки відповідачці у власність, землі під водними об`єктами та інші землі, які відносяться до водного фонду, в тому числі прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, не могли передаватись у власність громадян, крім визначених законом випадків, такі випадки передбачені ст.ст. 59, 84 чинного ЗК України та ст. 4 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме 28.09.2001, тобто прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки у власність).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

При цьому, в силу ст. 4 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме 28.09.2001, тобто прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки у власність), не могли передаватись в приватну власність землі водного фонду, за винятком невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт, що входять до складу сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

В ході розгляду даної справи жодним належним та допустимим доказом не доведено, що на території саме спірної земельної ділянки знаходиться або знаходився на час прийняття оспорюваного рішення водний об`єкт, який не може перебувати у приватній власності. Так, висновком експерта від 12.11.2024 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у справі № 128/1882/23, наданого ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка», спростовано посилання прокурора на наявність такого водного об`єкту як струмок, оскільки встановлено, що струмка на території земельної ділянки не виявлено.

За результатом огляду земельної ділянки було встановлено, що на ній знаходиться водний об`єкт ставок (копанка), створений зі слів представника відповідачки штучно в 2005 2006 роках, який є замкнутою водоймою, зовнішніх поверхневих водотоків до нього не виявлено, інших водойм і водотоків у межах території земельної ділянки не виявлено. При цьому в силу ст. 59 ЗК України, чинної на час створення такої водойми відповідачкою, власники можуть створювати на своїх земельних ділянках штучні водойми, а недотримання порядку їх створення не має наслідком припинення права власності на земельну ділянку. Та іншого, а саме що дана водойма існувала в 2001 році на час надання земельної ділянки у власність, в ході судового розгляду не встановлено.

Також на місці огляду земельної ділянки відповідачки експертом був виявлений не в межах земельної ділянки, а за дорогою, струмок, який знаходиться на відстані від земельної ділянки відповідачки. Оскільки інших струмків експертом на місці не виявлено, ним враховано, що саме про даний струмок зазначено у листі БУВР річки Південний Буг від 12.04.2021 № 608/03, наданому прокурором як доказ належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

За таких обставин необхідно встановити, чи перебуває земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги струмка.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України).

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів.

Та висновком експерта від 12.11.2024 встановлено, що відстань від найближчої межі земельної ділянки до ідентифікованого струмка перевищує 25 м., відповідно, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0256 розміщена за межами прибережної захисної смуги струмка.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що надані прокурором викопіювання КСП «Правда» за 1996 рік та листи державних органів щодо оцінки дотримання вимог законодавства власниками цілого масиву земель, не дають можливості встановити який саме водний об`єкт розташований на земельній ділянці відповідачки та за якою саме ознакою (розташування водного об`єкту на земельній ділянці чи знаходження земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги струмка) прокурор вважає неможливим набуття даної земельної ділянки відповідачкою у власність.

Крім цього, як зазначено експертом (а.с. 67 т. 3 зі звороту), надані на дослідження картографічні матеріали, які дали б змогу встановити розташування земельної ділянки на дату дослідження відносно водних об`єктів, є не інформативними. Встановити за ними розташування водних об`єктів відносно земельної ділянки не вбачається за можливе. Отже, спірна земельна ділянка, відповідно до наданих матеріалів, була розташована на землях сільськогосподарського призначення (угіддя рілля) та на землях під забудовою і не була розташована на землях водного фонду.

Так, всі надані прокурором докази, якими він доводить обставину, що земельна ділянка відповідачки знаходиться на землях водного фонду, не містять конкретної ознаки, за якою саме спірна земельна ділянка віднесена ним до такої категорії земель, стосуються цілого масиву земель та загальних посилань, без ідентифікуючих ознак земель водного фонду для кожної земельної ділянки, щодо яких вони надані, а посилання на викопіювання КСП «Правда» 1996 року взагалі не ідентифікує місце знаходження земельної ділянки відповідачки, а тому суд вважає, що прокурором не доведено порушення прав територіальної громади відповідачами шляхом надання і набуття у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , а саме, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, які не можуть перебувати у приватній власності. Тому суд дійшов висновку, що рішення 18 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.09.2001 «Про надання земельних ділянок для дачного будівництва у приватну власність» в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 , є законним та не підлягає скасуванню, відповідно, підстави для її повернення в комунальну власність відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Судом не встановлено порушення прав, на які посилається прокурор, відповідачами, судом не досліджуються посилання представника відповідачки ОСОБА_1 щодо неналежного способу захисту прав, обраного прокурором, та пропуску строку звернення для їх захисту до суду, оскільки такі обставини підлягали б встановленню судом в разі встановлення порушення зазначених прав, та оскільки порушення таких прав не встановлено, такі обставини дослідженню та вирішенню судом не підлягають.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вимога позивача є недоведеними, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Ухвалюючи додаткове судове рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із матеріалів справи, у тому числі із рішення суду про відмову у задоволенні позову та документального підтвердження витрат, понесених відповідачем, на правову допомогу і їх розрахунок.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарг щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить стягнути з Вінницької обласної прокуратури на її користь судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8400 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат Тетева-Родюк І.О. надала договір про надання правничої допомоги від 13 листопада 2025 року, та квитанцію про сплату гонорару.

Суд враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з Вінницької обласної прокуратури, судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, понесені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційні скаргі заступника керівника обласної прокуратури та представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тетева-Родюк Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року та додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 4000 гривень у відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник