справа № 489/4057/25 провадження №2/489/2288/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «МТЕЦ») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

встановив:

У травні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача борг за спожиту теплову енергію у розмірі 4800,37 грн.

Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2022-2025 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 . За адресою: АДРЕСА_2 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Власниками вказаної квартири є відповідачі. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2022 по 01.02.2025 на суму 4800,37 грн., за яку відповідачі не сплатили та не виконали свої зобов`язання в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить направити заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст. 182 КК України з боку позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органами внутрішніх справ України, на підставі фактів встановленого правопорушення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач надав підтвердження направлення досудової вимоги, але вона не була отримана відповідачами, що неможливо вважати достатнім для прийняття заяви до розгляду. Таким чином позивач не надає права відповідачам уладнати спір в позасудовому порядку, що призвело до порушення зазначеної норми Закону та необхідності сплати судового збору. Якщо скласти абонплату за всі 27 місяців вигаданої заборгованості виходить 910,23 грн. при тому, що ніякого центрального опалення та підігріву води відповідачі не отримують, внаслідок того, що користуються індивідуальним опаленням та підігрівом води. Відповідач повністю не погоджується з розрахунком заборгованості позивача та вважає, що будь-яка заборгованість в нього відсутня.

Квартира відповідачів облаштована двоконтурним котлом та окремим виходом на вулицю, тобто користування теплопостачанням не можливе, його родина опалює квартиру виключно своїм котлом та навіть не мають ключів від під`їзду, ніколи туди не заходять, там немає і ніяких їхніх комунікацій, всі підключення до всіх мереж (інтернет, телефон, газ, електрика, вода) попадають в квартиру безпосередньо з вулиці. Вхідні двері для входу в квартиру з під`їзду закладено камінням, підвалу нема, до криші доступ не потрібен. Доказів встановлення вузла комерційного обліку в будинку відповідача не надано. У зв`язку із початком війни, жодного дня за час війни ніхто з його родини не повертався та не проживав за вказаною в позові адресою. Відповідно до чого, ні він, ні інші зареєстровані до війни в цій квартирі люди не користувались послугами ПрАТ «МТЕЦ».

Крім того, вказує, що позивачем не може бути додано договору на постачання теплової енергії, тому що його не існує. Між позивачем та відповідачами жодного сумісного договору укладено не було. З цього виходить, що він не просив постачати йому теплову енергію і більш того не обіцяв за це сплачувати, рівно як і нав`язувати йому свої послуги. Ніхто з сусідів не уповноважував ПрАТ «МТЕЦ» на укладання цього договору та ніхто не укладав його. 03.02.2024 він писав лист на офіційну електронну адресу ПрАТ «МТЕЦ», з проханням звернути увагу на Постанову КМУ № 390, на підставі якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року На даний лист йому не відповіли, замість чого порушуючи зазначену норму Закону - звернулись до суду. На початку 2023 року Мешканцями будинку АДРЕСА_1 було написано колективний лист на адресу ПрАТ «МТЕЦ», згідно якого вони просили скасувати незаконні нарахування, введення співмешканців в оману, розкрадання державного майна, вказували, що не має лічильників на опалення, не опалюються навіть місця загального користування, немає батарей в під`їздах нашого будинку, на який ними була отримана відповідь щодо якої є багато питань.

Також, відповідач вважає, що факт збирання та обробки персональних даних його та його родини, та насамперед малолітньої дитини є неоспорюваним доказом встановлення кримінального правопорушення за ст. 182 КК України з боку посадових осіб позивача та особисто ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , та просить суд ініціювати реєстрацію та розгляд заяви про вчинення кримінального правопорушення за ст. 182 КК України з боку Позивача та ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 , органами внутрішніх справ України.

Представник позивача надала відповідь на відзив в якому зазначає, що 09.09.2024 на адресу відповідачів направлено досудову вимогу, проте чинним законодавством не передбачено обов`язковість досудового врегулювання спору за даною категорією справ, а тому направлення досудової вимоги є правом позивача. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. В свою чергу, розрахунок позовних вимог, долучений до позовної заяви містить інформацію щодо щомісячних нарахувань, тарифу, та розміру абонентської плати. Нарахування здійснюються відповідно до тарифів, що встановлювались відповідно до норм чинного законодавства. Позивач вважає наданий розрахунок арифметично вірним та обґрунтованим. Нормами чинного законодавства не передбачено форми розрахунку та умов за яких такий розрахунок вважається обґрунтованим. Інформація щодо розміру встановлених тарифів та розміру плати за абонентське обслуговування є загальнодоступною та розміщена на офіційному сайті Позивача в розділі «Тарифи». Відповідачем було прийнято (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

В свою чергу, що усі співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення (відокремлення) окремих квартир такого будинку від мережі централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. відповідач як власник квартири, яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язаний нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури. Відтак, відсутність приладів опалення в під`їздах багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

Також зазначила, що отримання від суб`єктів персональних даних письмової згоди на обробку їх персональних даних в процесі споживання такими суб`єктами житлово-комунальних послуг не є обов`язковим, оскільки дозвіл на обробку їх персональних даних виконавцем або виробником відповідних послуг, наданий законом виключно для здійснення його повноважень. Володілець бази персональних даних, який здійснює обробку персональних даних, на підставі проведеного аналізу законодавства, відповідно до якого здійснюються його повноваження щодо обробки персональних даних в сфері комунальних послуг, самостійно визначає підстави виникнення права на використання персональних даних фізичних осіб - споживачів. Процес надання та споживання комунальних послуг передбачає обробку учасниками відповідних правовідносин персональних даних у обсязі, достатньому для звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 23.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №428279159 від 23.05.2025.

Згідно із витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №16.27- від 23.05.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що квартира ОСОБА_1 за вищевказаною адресою обладнана системою індивідуального опалення.

Відповідно до нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , та в якій зареєстровані відповідачі.

Проте, відповідачі отримані послуги в повному обсязі не оплатили. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з 01.11.2022 по 01.02.2025 заборгованість за надані послуги склала 4800,37 грн.

09.09.2024 позивачем було надіслано відповідачам досудову вимогу (в порядку врегулювання сплати боргу) в якій зазначено про необхідність терміново сплатити заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , яка станом на 09.09.2024 становила 3955,76 грн., та складалась з заборгованості за обсяг теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби опалення та заборгованості за абонентське обслуговування. Проте, доказів її погашення матеріали справи не містять.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачам послуги з постачання теплової енергії, а відповідачі повинні за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

У відповідності до частини шостої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Згідно з пунктом 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між ПрАТ «МТЕЦ» та відповідачами укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання-фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія-товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.

Нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводяться на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 №315 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за №1502/32954 (надалі - Методика).

Методикою передбачено порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченого на опалення місць загального користування (надалі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі. Зокрема, Методикою передбачено що частину теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між усіма приміщеннями в межах зовнішніх стін житлового будинку.

Як встановлено пунктом 3 розділу І Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень(втому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових правна об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі-розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених яку приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках-розрахунково.

Пунктом 3розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення встановлено, що окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Q відкл. пр). Визначення та розподіл обсягу спожитої убудівлі/будинкутеплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Q опз.б.п)здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358 внесено зміни у Методику і визначено додаткове поняття - "загальнобудинкові потреби на опалення".

У пункті 2 розділу І Методики наведено визначення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП), згідно з яким це - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Отже, загальнобудинкові потреби на опалення визначено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку.

Оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а плата за ту частину теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять й витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення.

Нарахування за обсяги спожитої теплової енергії відповідно до приписів Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу (зі змінами) після опломбування лічильника проводяться з урахуванням: нарахування плати за місця загального користування (далі МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), крім допоміжних приміщень); нарахування плати на загальнобудинкові потреби (далі ЗБП) на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення);втрати від транзиту; абонентської плати.

Як передбачено пунктом 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

З огляду на вищезазначені положення законодавства на споживача покладено обов`язок з оплати частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі приміщення.

Водночас, згідно із пунктом 8 розділу IV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Q з.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Q опбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку-25%; для 6-10 поверхової будівлі/будинку-20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів -15%; для будівель/будинків комбінованої поверховості-відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Отже, ПрАТ «МТЕЦ» проводить розрахунки розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за №1502/32954.

Згідно з поясненнями позивача, для визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, обсяг був визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку для 1-5поверхової будівлі/будинку-25%,що відповідає пункту 8 розділу IV Методики.

Судом встановлено, що застосування такого методу відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відомостей, що позивач має дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у будинку АДРЕСА_1 та які б давали можливість застосувати інший метод, в тому числі іншу формулу Методики, матеріали справи не місять, належних доказів цього відповідачами не надано.

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

Долучений відповідачем ОСОБА_1 до матеріалів справи акт за підписами співвласників-сусідів від 03.06.2025 про відсутність радіаторів тепла в обох під`їздах будинку, приладів рахуючих теплопостачання та підводів теплової енергії, не є належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин. До того ж, прилад опалення в під`їздах не є єдиними приладами внутрішньобудинкової системи опалення у відповідності до положень вищезазначеного законодавства.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. Відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 357/4664/15-цвід 20.11.2019.

Також згідно з правовим висновком Верховного Суду у справі № 311/3489/18 від 22.12.2020 власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно з частиною другою статті 4 наведеного Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Положення статей 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

У відповідності до частини першої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищевикладені положення діючого законодавства, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ «МТЕЦ» обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 4800,37 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень 37 коп.).

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18;

відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 22.12.2025.

Суддя І.В.Коваленко