ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 2-778/2001

Провадження № 22-ц/820/2708/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною,

в с т а н о в и в :

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року в позові ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни 49/100 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , укладений 15 жовтня 1998 року між ОСОБА_4 на ОСОБА_3 , відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 29 листопада 2001 року, ОСОБА_1 29 вересня 2020 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення копії даної ухвали для надання документів, що підтверджують сплату судового збору, виправленої апеляційної скарги з копіями відповідно до кількості учасників справи, оформленої відповідно до вимог ст. 356 ЦПК України, з текстом належної якості.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто, у зв`язку з невиправленням недоліків.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції, однак 17 грудня 2020 року надіслав до суду заяву про відкликання апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопа 2001 року повернуто апелянту на підставі п. 2 ч. 5, ч.7 ст. 357 ЦПК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року, рішення Красилівського районного суду від 28.12.2000 року про визнання ОСОБА_1 недієздатним скасовано. Визнано ОСОБА_1 дієздатним та поновлено його в цивільній дієздатності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 29 листопада 2001 року, ОСОБА_1 27 лютого 2025 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме: подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, подання апеляційної скарги оформленої відповідно до вимог ст. 356 ЦПК України, та сплати судового збору.

ОСОБА_1 вказані недоліки не усунув, натомість 24 березня 2025 року надіслав до апеляційного суду заяву про відкликання апеляційної скарги.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 квітня 2025 року, заяву ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги задоволено, повернуто ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року.

20 листопада 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Хмельницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, подання апеляційної скарги, оформленої відповідно до ст. 356 ЦПК України та сплати судового збору, або подання документа, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали суду, 16 грудня 2025 року на адресу Хмельницького апеляційного суду надійшла виправлена апеляційна скарга ОСОБА_1 з додатками.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта, якими обґрунтовується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини йог пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За змістом статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Тож поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.

Апелянтом заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року, яке обґрунтоване тим, що апелянта було визнано недієздатним, та таким чином він залишився без права на оскарження вищевказаного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення, апеляційні скарги, апеляційне подання прокурора на рішення суду першої інстанції можуть бути подані протягом одного місяця з наступного для після проголошення рішення.

Останнім днем для подачі апеляційної скарги, у розумінні частини 1 статті 354 ЦПК України, було 29 грудня 2001 року.

Відповідно до п.2 ч.2. ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили

Як встановлено судом, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року, ОСОБА_1 визнано дієздатним, рішення набуло законної сили 12 вересня 2023 року. Вперше ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року, після поновлення його дієздатності 27 лютого 2025 року, однак 24 березня 2025 року відкликав свою апеляційну скаргу.

Вдруге ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою 20 листопада 2025 року, тобто після спливу терміну який передбачений ст. 358 ЦПК України, з моменту поновлення його дієздатності рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2023 року, та моменту коли йому стало відомо про оскаржуване рішення.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з апеляційними скаргами на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року, як до визнання його дієздатним так і після, що підтверджує те, що ОСОБА_1 було відомо про оскаржуване рішення, при цьому скаржник не вказав обставин та причин, які б унеможливлювали звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року, з 12 вересня 2023 року до 12 вересня 2024 року.

Отже враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки обставини, наведені для поновлення строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії»).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів;4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41, від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Приписами частини 4 статті 357 ЦПК України регламентовано, що у тому разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У відповідності до пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження (понад 1 рік) визнані судом неповажними.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 127,357,358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2001 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова