Справа № 752/9293/25
Провадження № 2/752/5951/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) »Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів солідарно 76 089, 99 грн заборгованості, з яких:

1) заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячого води в розмірі 669, 39 грн; інфляційну скадову боргу в розмірі 79, 66 грн та 3% річних у розмірі 18, 54 грн;

2) заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 15 760, 01 грн; нфляційну складову боргу в розмірі 1 864, 43 грн та 3% річних у розмірі 492, 98 грн;

3) заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2 699, 22 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 528, 83 грн та 3% річних у розмірі 135, 58 49грн;

4) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії в розмірі 37 041, 92 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 3 923, 06 грн, 3% річних у розмірі 909, 05 грн та пеню в розмірі 612, 90 грн;

5) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 9 687, 19 грн; інфляційну складову боргу в розмірі 968, 17 грн, 3% річних у розмірі 216, 64 грн та пеню в розмірі 156, 17 грн;

6) заборгованість за абонентське обслуговування з теплової енергії в розмірі 303, 95 грн;

7) заборгованість за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання в розмірі 22, 30 грн.

Посилається в позові на те, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

З 01 листопада 2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів, підготовлено та опубліковано/оприлюднено:

1. Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085);

2. Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року у разі, якщо співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб- сайті органу місцевого самоврядування або веб-сайті виконавця послуги, співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

На виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло-та водопостачання, як і квартира АДРЕСА_2 , а отже відповідачы є споживачами послуг з централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачем послуг з тепловоъ енергії та постача ння гарячої води.

Відповідачі від зазначених послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися).

В порушення вимог закону відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у приведеному в позові та в зазначені періоди розмірі.

Крім того, відповідно до вимог Закону України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Закону України» Про комерійний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.

Ці послуги відповідачі також не сплачують, що також привело до заборгованості в приведеному в позові розмірі.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 17 квітня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для подання відзиву.

16 червня 2025 року до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_2 , яка вважає себе неналежним відповідачем у справі, просить застосувати строки позовної давності та відмовити в позові.

Посилається на те, що вона не є власником (співвласником ) квартири, а тому не може нести відповідальності за виниклу заборгованість.

Тягар утримання майна законом покладається на власника, а відповідно до договору купівлі-продазжу квартири вона не є її власником.

Крім того, вважає, що позивач пропустив строк для зверенння до суду, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Подала також окремо заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_1 своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

В той же час, 16 червня 2025 року подала заяву про застосування строку поовної давності.

Зазначає, що платежі, які вона вносила з листопада 2020 року до листопада 2021 року є платежами в рахунок поточних нарахувань, а не в рахунок погашення заборгованості.

Просить у позові відмовити.

25 червня 2025 року представник позивача подав заперечення на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Встановлено, що 14 червня 2002 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до умов договору покупцем квартири є ОСОБА_3 .

Після укладення договору та його реєстрації в Київському міському бюро технічної інвентаризації її покупець ОСОБА_3 22 серпня 2002 року була зареєстрована в квартирі.

При цьому її прізвище зазначено ОСОБА_4 .

В подальшому в різний період часу в квартирі були зареєстровані інші 4 особи, в тому числі 13 травня 2011 року відповідачка ОСОБА_2 .

Вказана обставина підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м.Києва, сформованим станом на 18 червня 2025 року.

( а.с.38; 49 - 50 )

З інформації з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, сформованого 18 червня 2025 року, вбачається, що після укладення договору купівлі-продажу на квартиру було накладено обтяження на підставі договору іпотеки.

В подальшому на квартиру накладався арешт як на майно особи, права якої обтяжуються, а саме відповідачки ОСОБА_1 .

Договір купівлі-продажу в розпорядження суду надано відповідачкою ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 , подавши заяву про застосування строків позовної давності, підтвердила своє право власності на квартиру.

Встановлено, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 1 листопада 2021 року є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» 34 (5085) КП «Київтеплоенерго» на підставі типових договорів підготовлено та опубліковано/оприлюднено Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» у разі, якщо співвласники будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що на виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Відповідачі такий договір не укладали.

Судом встановлено та не спростовується відповідачами, вони є споживачами послуг, які надаються позивачем.

Крім того, на підставі Договору про відсутплення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18 КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів становить 76 089, 99 грн.

На вказану суму нараховано інфляційну складову боргу, 3% річних та пеня.

Крім того, нараховано заборгованість за абонентське обслуговування з теплової енергії в розмірі 303, 95 грн та заборгованість за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання в розмірі 22, 30 грн.

( а.с. 5 - 17 )

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України « Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Правовідносини з постачання теплової енергії та постачання гарячої води регулюються постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 11 грудня 2019 року » Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», а також постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року №1182» Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з з постачання теплової енергії».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

За змістом частини 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Таким чином, відповідачі є споживачем житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору.

Крім того, відповідно частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Позивач зазначає, що на виконання вимог закону на офіційному веб-сайті підприємства були оприлюднені індивідуальні типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

Зазначає також, що відповідачі від зазначених послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися).

Даних обставин відповідачі не спростовують.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

За змістом частини 1 статті 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Як зазначено вище, позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.

Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору частини 4 статті 263 ЦПК України, має враховуватися судом.

В порушення вимог закону відповідачі плату за надані послуги не вносять, що привело до виникнення заборгованості.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З урахуванням викладеного, нерегулярного внесення плати за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд вважає вимоги позивача про їх стягнення обгрунтованими.

З Витягу з Реєстру територіальної громади вбачається, що в квартирі зареєстровані, окрім відповідачів, ще двоє повнолітніх осіб та одна неповнолітня.

З вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише до відповідачів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

З точки зору закону квартира як окремий об`єкт нерухомості, є неподільним предметом зобов`язання.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, з огляду на солідарний обов`язок власників та зареєстрованих осіб у вказаній квартирі як споживачів житлово-комунальних послуг, позивач, як кредитор, має право вибору звернутися з вимогою про стягнення заборгованості як до усіх боржників, так і до будь-кого з них окремо.

За змістом частини 4 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином, після сплати заборгованості відповідачі мають право пред`явити позов до вказаних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобо`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» ( із зімнами, внесеними згідно постанови КМУ №390 від 21 квітня 2023 року) до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Росії проти України, який триває до цього часу.

Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають.

29 грудня 2023 року постановою КМУ №1405 пункт 1 постанови від 05 березня 2022 року № 206 викладено в новій редакції: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).

06 грудня 2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до пункту 1 якої Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій визначено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Наказом Мінреінтеграції від 13 січня 2023 року № 14 внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, згідно з яким м.Київ виключено із переліку територій можливих бойових дій.

Постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року в первинні редакції діяла до 29 грудня 2023 року.

З розрахунку позивача вбачається, що інфляційні збитки, 3% річних та пеня нараховані позивачем з 01 лютого 2024 року до 31 січня 2025 року.

Таким чином, вказані нарахування позивачем здійснено з дотриманням вимог закону.

Щодо строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу.

За правилами частини 5 статті 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться устаттях 252-255 ЦК України.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені, у тому числі, статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211, карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.

В подальшому строк дії карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповненого згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року ( в редакції Закону № 3450-IX від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, з моменту виникення заборгованості в період визначеного законом строку позовної давності, строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, а з лютого 2022 року зупинені і дана норма діє до цього часу.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивачам за надані послуги нарахована за окремі періоди:

1) з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - з листопада 2018 року до січня 2025 року, що надавалися позивачем;

2) за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води - з листопада 2021 року до січня 2025 року, що надавалися позивачем;

3) за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані ПАТ`Київенерго», за якими право вимоги відступлено на користь позивача - з липня 2015 року до серпня 2018 року.

До суду позивач звернувся в квітні 2025 року.

З розрахунку вбачається, що відповідачами протягом листопада 2020 - жовтня 2021 років періодично вносилися платежі за надані послуги в різних сумах.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 22 березня 2017 року в справі №761/12553/15-ц та постанові від 09 листопада 2016 року в справі № справа №6-1457цс16.

Таким чином, за надані послуги з листопада 2018 року, з урахуванням продовження та зупинення строків позовної давності, звернення позивача до суду має місце в межах строку позовної давності.

Щодо послуг, наданих ПАТ`Київенерго», право вимоги про стягнення заборгованості за які перейшло до позивача, суд враховує наступне.

З розрахунку вбачається, що станом на липень 2015 року заборгованість становила 1 711, 44 грн, а плата нарахована до серпня 2018 року.

Відповідачами періодично вносилися платежі в різних сумах у період дії субсидії, суми яких не відповідали сумам щомісячних нарахувань.

При цьому останній таких платіж було внесено в серпні 2018 року.

( а.с. 10 )

Таким чином, строк звернення до суду з вимогами в цій частині позивачем пропущено ще до їх продовження та зупинення з підстав, викладених вище.

З урахуванням цього, відсутності підстав для задоволення позову в цій частині, відсутні підстави для стягнення інфляційних збитків та річних у сумі 79, 66 грн та 18, 54 грн річних відповідно.

( а.с. 16 )

При вирішенні спору в цій частині суд враховує наступне.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Зазначаючи про сплату лише поточних платежів протягом 2020 - 2021 років за надані послуги та, виходячи з цього, твердження про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, будь-яких доказів своїм твердженням, у тому числі про часткову сплату саме нарахованої суми у поточному періоді, а не в рахунок погашення заборгованості ( квитанцій про зазначення про це ), відповідачі не надали.

Виходячи з чого суд має прийти до висновку про часткову сплату саме поточного платежу, а не визнання боргу за попередній період, відповідачі не зазначили, обмежившись лише самим посиланням на це.

Будь-яких доказів сплати платежів у цей період часу, а саме документів про сплату, з метою їх перевірки судом відповідачі також не надали.

З точки зору частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 80 ЦПК України идостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як зазначено вище, вимоги позивача обґрунтовані належними доказами, визначеними законом, а саме розрахунком заборгованості.

В свою чергу, відповідачам була надана можливість заперечити проти вимог позивача та довести свої заперечення шляхом надання відповідних доказів.

З урахуванням цього, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд не приймає до уваги твердження відповідачів цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2 997, 45 грн судового збору.

Керуючись статтями 15, 16, 205, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 525, 530, 541, 543, 544, 633, 639 ЦК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) »Київтеплоенерго»:

1) заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 15 760, 01 грн;інфляційну складову боргу в розмірі 1 864, 43 грн та 3% річних у розмірі 492, 98 грн;

2) заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2 699, 22 грн;інфляційну складову боргу в розмірі 528, 83 грн та 3% річних у розмірі 135, 58 49грн;

3) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії в розмірі 37 041, 92 грн;інфляційну складову боргу в розмірі 3 923, 06 грн, 3% річних у розмірі 909, 05 грн та пеню в розмірі 612, 90 грн;

4) заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 9 687, 19 грн;інфляційну складову боргу в розмірі 968, 17 грн, 3% річних у розмірі 216, 64 грн та пеню в розмірі 156, 17 грн;

5) заборгованість за абонентське обслуговування з теплової енергії в розмірі 303, 95 грн;

6) заборгованість за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання в розмірі 22, 30 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) »Київтеплоенерго» 2 997, 45 грн судового збору.

Позивач: Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) »Київтеплоенерго», адреса: 01001, м.Київ, площа І.Франка, 5, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич