П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м. Миколаїв

справа №945/3164/23

провадження №22-ц/812/2080/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сергієнка С. А. у приміщенні суду у м. Нова Одеса Миколаївської області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ ФК «Фінтраст Україна» або Товариство) подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №5542001, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 15 000 грн зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% в день, які мали сплачуватися кожні 29 днів. Строк кредитування був визначений у 348 днів.

Позивач зазначав, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 15 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. У зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором.

19 червня 2023 року між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором.

Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 71 715 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 15 000 грн та процентів за користування кредитом у сумі 56 715 грн.

Посилаючись на зазначене, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 71 715 грн та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2147,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №5542001 від 14 лютого 2022 року в розмірі 71 715 грн, з яких 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 56 715 грн заборгованість за відсотками, а також судовий збір у сумі 2147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у вказаній сумі, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до відповідачки про стягнення кредитних коштів у розмірі 15 000 грн тіла кредиту та 56 715 грн заборгованості за відсотками.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд врахував складність справи, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, а також критерії розумності та співмірності.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства на суму 30 000 грн, з яких 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу та 15 000 грн заборгованість за відсотками.

Обґрунтовуючи свою скаргу, відповідачка зазначала, що 19 червня 2023 року до позивача перейшло право вимоги за договором факторингу у розмірі 53 805 грн, з яких 15 000 грн тіла кредиту та 38 805 грн заборгованості за відсотками. При цьому підстав для нарахування відсотків за період з 13 листопада 2022 року по 11 січня 2023 року в розмірі 17 910 грн, на думку відповідачки, не має, оскільки за умовами цього договору позивач набув право вимоги на заборгованість відповідно до реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу, а саме у розмірі 53 805 грн.

Крім того відповідачка звертала увагу на те, що нараховані відсотки є неспівмірними з розміром кредиту та суперечать принципам розумності та добросовісності, що може бути підставою для їх зменшення до 15 000 грн.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

Фактичні обставини справи

14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №5542001, який був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М855163.

Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у сумі 15 000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалася протягом 348 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,99% в день, які вона мала сплачувати кожні 29 днів.

ТОВ «Авентус Україна» перерахувало відповідачці грошові кошти у розмірі 15 000 гривень на її платіжну картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 06 липня 2022 року до 12 листопада 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 53 805,00 грн, яка складалася з тіла кредиту у сумі 15 000 грн та процентів за користування кредитом у сумі 38 805,00 грн.

У своїх поясненнях, викладених у позовній заяві, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначало, що відсотки за користування кредитом за період з 13 листопада 2022 року до 11 січня 2023 року становлять 17 910 грн (15 000 грн х 1,99% х 60 календарних днів).

19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна»» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

19 червня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» склали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 3087.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19 червня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №5542001 в загальному розмірі 53 805,00 грн, з яких 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу та 38 805 грн заборгованість за відсотками.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачку на електронну адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору.

10 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» змінило назву на ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал».

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до відповідачки про стягнення кредитних коштів у розмірі 15 000 грн тіла кредиту та 56 715 грн заборгованості за відсотками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору на суму 15 000 грн у передбаченій законом формі, який передбачав строк його дії у 348 днів та нарахування щоденних процентів у розмірі 1,99.

Кредитор виконав умови договору щодо надання позичальниці кредитних коштів. Між тим ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами не виконала.

За такого суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачка в межах дії договору має сплатити позивачу, який є новим кредитором, 15 000 грн кредитних коштів та 56 715 грн відсотків.

Посилання відповідачки на те, що у позивача в силу умов договору факторингу виникло право вимоги до неї за кредитним договором тільки на 53 805 грн, з яких 15 000 грн тіло кредиту та 38 805 грн відсотки, колегія суддів відхиляє, оскільки за умовами вказаного договору ТОВ «Авентус Україна»» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Отже, за умовами цього договору у позивача є право нараховувати та стягувати відсотки з позичальниці у межах дії кредитного договору.

Розрахунок заборгованості свідчить, що нарахування відсотків було здійснено в межах зазначеного строку.

Що стосується доводів відповідачки про те, що нараховані відсотки є неспівмірними з розміром кредиту та суперечать принципам розумності та добросовісності, що може бути підставою для їх зменшення до 15 000 грн, то вони є безпідставними.

Перед укладанням кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, в тому числі з реальною процентною ставкою за договором і строком кредитування, який становив 348 днів.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачка, ознайомившись з умовами договору, знала процентну ставку, строк договору і погодилася укласти кредитний договір, взявши на себе обов`язок повернення кредиту разом з відсотками у обумовлений договором строк.

Досліджені докази свідчать, що нарахування відповідачці заборгованості за кредитним договором відповідає умовам кредитного договору. Заборгованість за відсотками нарахована у межах строку кредитування, а тому підлягає поверненню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідачки та залишив без змін рішення суду першої інстанції, то наявні підстави для часткового відшкодування відповідачкою позивачу понесених у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у Цивільному процесуальному кодексі України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на апеляційну скаргу позивачем були надані докази надання йому адвокатом правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, а саме договір про надання правничої допомоги від 07.07.2022, ордер адвоката на представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції, платіжна інструкція №8116 від 13.11.2025 про сплату адвокату Крюковій М. В. 8000 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу, звіт про надання правової допомоги від 13.11.2025, у якому вказано, що адвокатом була надана послуга у вигляді правової експертизи документів та складання відзиву на апеляційну скаргу, а також подання його до суду тривалістю 4 години на суму 8000 грн.

Аналізуючи відзив, складений представником позивача, на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для його складання, обсяг виконаних робіт згідно з звітом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги, колегія суддів вважає, що сплачений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому заявлені ним витрати підлягають частковому задоволенню на суму 4000 грн.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, у сумі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року.