Справа № 638/9577/25
Провадження № 2/638/5012/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шамраєва М.Є.,

секретаря судового засідання Дрозденко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про стягнення доходу, -

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач, просив стягнути з відповідача на свою користь 50% доходу в сумі 231 000,00 грн, отриманого останньою у період з 2018 по 2024 роки від здійснення підприємницької діяльності - надання в оренду чи експлуатації нерухомого майна, яке належить на праві власності йому - колишньому чоловікові відповідача.

У подальшому позивач, подавши відповідну заяву, змінив предмет позову та просив стягнути з відповідача на свою користь 50% доходу в сумі 301 500,00 грн, отриманого останньою від здійснення підприємницької діяльності у період з 2018 по 2021 роки надання в оренду нерухомого майна, яке належить на праві спільної сумісної власності йому - колишньому чоловікові відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21.04.1990 між ним і відповідачем був укладений шлюб; що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.03.2020 у справі № 638/8024/18 шлюб розірвано; що під час шлюбу, серед іншого, було набуте майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-14 у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 134,7 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-:-3, І загальною площею 67,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлові приміщення першого поверху № XXV, XXIVб, XXIV, XXIVa, XXVІІІ, XXVIІІa, XXVI загальною площею 48,7 кв.м. у житловому будинку літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_4 ).

Указує, що Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.03.2024 у справі № 638/1925/23 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за позивачем право власності, серед іншого, на наступне майно: частку нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-14 у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 134,7 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; частку нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-:-3, І загальною площею 67,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; частку нежитлових приміщень першого поверху № XXV, XXIVб, XXIV, XXIVa, XXVІІІ, XXVIІІa, XXVI загальною площею 48,7 кв.м. у житловому будинку літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_4 .

Зазначає, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 ) зареєстрована в ДПІ у Дзержинському районі міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області; дані про основний вид діяльності: 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; місце проживання фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_5 ; що згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2016 рік у розділі І. ЗАГАЛЬНІ ПОКАЗНИКИ ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ відповідачем власноруч вказаний код з КВЕД68.20., назва згідно з КВЕД - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; обсяг доходу за звітний (податковий) період становить 66 000,00 (шістдесят шість тисяч) грн.

На переконання позивача зазначена податкова декларація відповідає фактичним обставинам, відповідач дійсно надавала в оренду спільне сумісне майно подружжя, зазначене вище, отримувала за це орендну плату, при цьому вказує, що відповідач особисто іншу підприємницьку діяльність не здійснювала, інше чуже майно не орендувала, не експлуатувала.

Зазначає, що, починаючи з 2018 року, позивач з відповідачем разом не проживають, відповідач після 2018 року та розлучення у 2020 році також продовжувала надавати в оренду спільне сумісне майно подружжя, отримувала та отримує дохід від передачі в оренду нерухомого майна; отриманий дохід відповідач залишала собі, частину отриманого доходу позивачеві не передавала, за отриманням згоди позивача на передачу в оренду спільного нерухомого майна відповідач не зверталась, з приводу умов використання спільного доходу від використання спільного нерухомого майна спілкуватися відмовляється.

Таким чином, на переконання позивача, порушуються його права на отримання доходу від використання спільного нерухомого майна, яке відповідач використовує для передачі в оренду та отримує дохід у вигляді орендної плати.

Також позивач зазначає, що через продовження на строк дії карантину та воєнного стану строку позовної давності він до заявлених вимог не сплив.

В якості правових підстав позову посилається на положення ст. 57, 60, 61, 63, 65 СК України, а також практику їх застосування Верховним Судом.

У поданій до суду заяві про зміну предмету позову додатково посилався на інформацію щодо задекларованих доходів відповідача, отриману судом від Головного управління ДПС у Харківській області, просив стягнути з відповідача на свою користь 301 500,00 грн.

Ухвалою суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечила, посилаючись на необґрунтованість, недоведеність та безпідставність заявлених вимог, просила повністю відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову вказала, що не здавала в оренду спільне нерухоме майно та не отримувала від такої діяльності доходів; що в період спільного проживання із позивачем не отримувала половини одержуваних ним доходів; що додана до позовної заяви податкова декларація за 2016 рік не містить інформації щодо предмета доказування; що заявлені позивачем вимоги є надуманими та недоведеними; що 11.12.2018 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019, відносно позивача був виданий обмежувальний припис; що позивач станом на 28.08.2023 мав заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.12.2018 по 05.06.2023 в сукупному розмірі 340 177,15 грн; що з 2017 року вона подавала річні податкові декларації з нульовими доходами. У зв`язку з перебуванням за межами України, просила розглядати справу без її участі.

Ухвалою суду від 28.07.2025 було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з Харківської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Харківській області (Шевченківський відділ обслуговування платників) (просп. Науки, буд. 9, м. Харків, 61166) інформацію щодо обсягу доходів та податкових зобов`язань за 2018-2024 роки із розподілом щоквартального та зазначенням джерел доходів (коду та виду підприємницької діяльності згідно з КВЕД) фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що включена до ЄДР за № 005442 від 19.10.2001 (дата запису 30.01.2006), зареєстованої за адресою: АДРЕСА_5 .

08.09.2025 відповідач подала доповнений відзив на позовну заяву, в якому просила врахувати суми сплачених та таких, що підлягають сплаті, податків від здійснення нею підприємницької діяльності; також вказувала, що позивач проживав із нею та сином до 05.12.2018; крім того зазначила, що позивач не сплачував комунальні та інші платежі, пов`язані з утриманням спільного нерухомого майна, натомість доказів понесення нею таких витрат не надала.

19.09.2025 позивач подав пояснення, в яких, посилаючись на норми законодавства та судову практику, зазначив про те, що вимоги заявлені в межах позовної давності, а також що розірвання шлюбу не припиняє режиму спільної власності на набуте подружжям за час шлюбу майно. Крім того вказав, що оскільки відповідачем не надано доказів фактичного зайняття нею іншою діяльністю, то нею не спростовано факту отримання задекларованого доходу від здійснення підприємницької діяльності щодо здавання в оренду спільного нерухомого майна.

Ухвалою суду від 24.09.2025 прийнято заяву позивача про зміну предмета позову та відкладено підготовче судове засідання у справі.

07.10.2025 відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволення позову через її сплив.

Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 04.12.2025 позивач підтримав заявлені вимоги, пояснив, що з 2018 року проживав окремо, наголошував на тому, що відповідач не надала доказів щодо поділу доходів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт проживання позивача, починаючи з кінця січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_6 .

У призначене у справі судове засідання 25.12.2025 сторони не з`явились, заявивши про розгляд справи без їхньої участі, тож відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Сторони з 21.04.1990 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.03.2020 у справі № 638/8024/18 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.03.2024 у справі № 638/1925/23 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за позивачем право власності, серед іншого, на наступне майно: частку нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-:-14 у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 134,7 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; частку нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-:-3, І загальною площею 67,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; частку нежитлових приміщень першого поверху № XXV, XXIVб, XXIV, XXIVa, XXVІІІ, XXVIІІa, XXVI загальною площею 48,7 кв.м. у житловому будинку літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_4 .

Відповідач з 19.10.2001 зареєстрована як фізична особа-підприємець згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 .

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.09.2015 основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_2 є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

За наданими на виконання ухвали суду відомостями ГУ ДПС в Харківській області згідно з поданими відповідачем Податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи підприємця сума обсягу доходів склала: за 2018 рік 144 000,00 грн, авансові внески по єдиному податку в сумі 4 467,60 грн; за 2019 рік 180 000,00 грн, авансові внески по єдиному податку в сумі 5 007,60 грн; за 2020 рік 189 000,00 грн, авансові внески по єдиному податку в сумі 5 667,60 грн; за 2021 рік 90 000,00 грн, авансові внески по єдиному податку в сумі 7 200,00 грн.

Тож указані докази спростовують доводи відповідача про неотримання нею доходу від підприємницькою діяльності. Водночас доказів здійснення іншої, аніж надання в оренду власного нерухомого майна, підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Як визначено ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.03.2024 у справі № 638/1925/23 установлені наступні обставини, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування при розгляді цієї справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 21.04.1990 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

Під час перебування сторін у шлюбі набуто право власності, зокрема на наступне майно: 14.04.2017 - на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-14 у житловому будинку літ. А-4 загальною площею 134,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ; 01.04.2019 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-:-3, загальною площею 67,4 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1», реєстраційний номер: 16608769, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; 12.09.2019 на нежитлові приміщення першого поверху №№ XXV, XXIVб, XXIV, XXIVа, XXVIII, XXVIIIа, XXVI, загальною площею 48,7 кв.м. в житловому будинку літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; указане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тож суд констатує, що нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-14 у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 134,7 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення цокольного поверху № 1-:-3, І загальною площею 67,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлові приміщення першого поверху № XXV, XXIVб, XXIV, XXIVa, XXVІІІ, XXVIІІa, XXVI загальною площею 48,7 кв.м. у житловому будинку літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (нині АДРЕСА_4 ) з моменту набуття права власності на них і до поділу спільного майна за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.03.2024 у справі № 638/1925/23 перебували спільній сумісній власності сторін як подружжя.

За змістом ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як визначено ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому відповідно до ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Водночас частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена за рішенням суду, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначені ст. 71 СК України. Так майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тож суд доходить переконання, що одержані відповідачем доходи від здійснення підприємницької діяльності з надання в оренду спільного нерухомого майна підлягають поділу між сторонами в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас суд вважає слушними доводи відповідача про те, що при поділі між подружжям її доходів від підприємницької діяльності слід врахувати розмір податків, нарахованих на такі доходи.

Так за відомостями ГУ ДПС у Харківській області сума нарахованого єдиного внеску ФОП ОСОБА_2 склала: за 2018 рік - 9 828,72 грн, за 2019 рік 11 016,72 грн, за 2020 рік 9 595,35 грн.

Тож розмір доходів від підприємницької діяльності відповідача, що підлягає поділу між подружжям в межах заявлених вимог за період 2018-2021 роки становить 603 000,00 (9 828,72 + 11 016,72 + 9 595,35) = 572 559,21 грн.

Як визначено ч. 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Суд враховує, що позивачем не спростовані доводи відповідача про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів за період з 05.12.2018 по 05.06.2023 в сукупному розмірі 340 177,15 грн.

Тож при визначенні розміру часток подружжя суд, керуючись положеннями ст. 70 СК України, урахувавши ухилення позивачем від участі в утриманні дитини, відступає від засади рівності часток подружжя, збільшивши частку відповідача, з якою проживала дитина подружжя ОСОБА_5 , та вважає справедливим наступний розподіл часток 66,7 % щодо відповідача та 33,3 % щодо позивача.

Отже суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача частини доходу відповідача від підприємницької діяльності в сумі 572 559,21*33,3 % = 190 662,22 грн.

Щодо заявленого відповідачем застосування спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому до спірних правовідносин підлягають застосуванню не положення ст. 257 ЦК України, а положення ст. 72 СК України, якими визначено позовну давність до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, тривалістю у три роки, що обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Водночас згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» доповнено Розділ VII "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України пунктом 2-1 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Карантин тривав до 30.06.2023, тож суд відхиляє доводи відповідача про сплив до заявлених позивачем вимог позовної давності.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву позивача: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про стягнення доходу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя частину доходу від здійснення підприємницької діяльності в сумі 190 662,22 грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача: ОСОБА_2 доходу в сумі 110 837,78 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1 906,62 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.Є. Шамраєв