Провадження № 2/202/4763/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Лиманської міської ради Донецької області, Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що позивач є власником квартири у шестиквартирному житловому будинку, при цьому у праві власності зазначено його частка у приватній власності 11/50 часток згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.05.2009 року по розпорядженню Краснолиманської міської ради № 91 від 25.05.2009 року. Правовстановлюючий документ зареєстрований Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Слов`янськ, номер витягу 22888578 від 01.06.2009 року, реєстраційний номер 10243873.

Цей будинок неодноразово змінював адресу, але площа і частки і власники у ньому залишились не змінними, а саме 11 власників шести квартир. Натепер, один співвласник ОСОБА_2 у 2023 році померла, інші співвласники вимушені були через збройну агресію російської федерації евакуюватись і йому місцезнаходження їх не відоме.

Будинок зруйновано через обстріли і він не придатний до життя. Незважаючи на те, що відомості про належну йому квартиру внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно після 01.01.2013 року, подати заяву на відшкодування по програмі «Є-відновлення» він не має змоги, бо потрібно або мати право власності з часткою «1» або подавати всім співвласникам часток в цьому будинку. Через збройну агресію російської федерації та активні бойові дії в Донецькій області, а саме в місті розташування об`єкту нерухомого майна всі співвласники вимушені були евакуюватись і місце знаходження їх невідоме. Також йому відомо про те, що ОСОБА_2 померла спадкоємці не оформлювали прийняття спадщини.

У червні 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Скрепчук Марини Миколаївни Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області з заявою та документами для реєстрації квартири як окремого майна з часткою "1", але 01.07.2025 отримав рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 79703607.

Державний реєстратор зазначив, що під час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, закінчений будівництвом об`єкт, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників державний реєстратор здійснює перерахунок часток у праві спільної часткової власності на таке спільне майно виходячи із принципу їх рівності, крім випадків, коли співвласники до виділу в натурі частки одного із співвласників мали різний розмір часток або коли співвласники домовленістю між собою встановили інший розмір часток у праві спільної власності чи інший розмір часток у праві спільної власності встановлено на підставі рішення суду. На підтвердження домовленості співвласників може бути надана письмова заява співвласників про визначення розміру часток, справжність підписів на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат» або договір, укладений такими співвласниками відповідно до законодавства. У разі коли співвласники до виділу в натурі частки одного із співвласників мали різний розмір час перерахунок часток у праві спільної часткової власності на таке спільне майно здійснюється урахуванням принципу їх пропорційності.

Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку з поділом, виділом частки або об`єднанням закінченого будівництвом об`єкта є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених пунктом 2 ст.54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року.

На сьогоднішній день неможливо усунути вищезазначені недоліки, а саме укласти договір про порядок користування будинком або виділ часток в натурі через виділ/поділ, через відсутність згоди інших співвласників, а також через те, що частина з них померла, а інші через військові дії вимушені були евакуюватись та не підтримують контакт.

Позивачем було виготовлено новий технічний паспорт, в якому визначено межі можливого виділення квартири в натурі, а також отримано висновок фахової організації, який підтверджує технічну можливість виділення окремої квартири з його частки у 11/50 цілого шестиквартирного будинку.

Внаслідок неможливості проведення державної реєстрації нерухомого майна як окремої квартири з часткою 1", тому позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку підтвердити своє право власності на вказаний житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями та спорудами і таким чином захистити своє право власності на житловий будинок з мансардою та господарськими будівлями та спорудами, вступити у спадщину за законом та отримати право власності на нерухоме майно та подальшій реєстрації у програмі "Є-відновлення", у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Просив суд: виділити в натурі з житлового будинку належну частку у розмірі 11/50 у вигляді окремої квартири АДРЕСА_1 з часткою «1» (згідно з технічним паспортом і висновком про можливість виділення), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області здійснити державну реєстрацію права власності на виділену квартиру.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Васюченка О.Г., ухвалою якого від 04 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області та Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

В ухвалі зазначено, що з позовної заяви та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги витікає, що спірні правовідносини виникли щодо нерухомого майна, тобто спір між сторонами виник і стосується нерухомого майна (квартира), що знаходиться: АДРЕСА_2 , однак ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Згідно ч. 8 ст. 30 ЦПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги, а тому місцем знаходження майна до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, є в районі, на який розповсюджується юрисдикція Лиманського (Краснолиманського) міського суду Донецької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 14.03.2022 року № 7/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, а тому ця справа належить до юрисдикції саме вище наведеного суду, а не Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Справа надійшла до Індустріального районного суду міста Дніпра 04 вересня 2025 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Індустріального районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 вересня 2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення.

22 вересня 2025 року на виконання ухвали судді від 10 вересня 2025 року позивачем через систему «Електронний суду» були усунуті недоліки позовної заяви.

22 вересня 2025 року на запит суду Дніпровським районним судом Дніпропетровської області надано виписку про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України по справі.

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, документ сформований в системі «Електронний суд» ,просив суд розглядати справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Відповідно до заяви від 28.10.2025 року, представника відповідача Анацького С.В., , документ сформований в системі «Електронний суд» просив суд розглядати справу без їх участі.

Представник відповідача Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Відповідно до заяви від 19.11.2025 року, представника відповідача Гнатишина О.Ю., документ сформований в системі «Електронний суд», просила суд розглядати справу без участі представника відповідача та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, від 25.05.2009 року, виданого згідно з розпорядженням Краснолиманської міської ради № 91 від 25.05.2009 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є власником 11/50 часток житлового будинку, що становить квартиру АДРЕСА_3 км. Загальна площа 11/50 частки будинку становить 41,1 кв.м. (а.с.7).

Право власності відповідно до свідоцтва було зареєстровано у КП «БТІ» м. Слов`янська 01.06.2009 року за реєстровим номером № 26, записано в реєстрову книгу № 1, що підтверджується копією Витягу №22888578 від 01.06.2009 року реєстраційний номер 10243873 (а.с.7 зв).

Згідно з Дозволом Виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 12 грудня 2011 року дозволено ОСОБА_1 використовувати за призначенням переобладнані 11/50 частини житлового будинку з добудованими підсобних приміщень розміром 2,89х5,52 кв.м. з збільшенням житлової площі на 20,5 кв.м. (а.с.5)

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58375900 від 28.04.2016 року, житловий будинок АДРЕСА_2 , загальна площа 231,5 кв.м., житлова 79,7 кв.м. Складові частини нерухомого майна: сарай, Б; літня кухня, В; сарай, Г; літня кухня, Д; сарай, Е; вбиральня, Ж .

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 11/50 частки, номер запису про право власності:143656155 (а.с.17,18).

Відповідно до копії Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , виготовленого ТОВ «Земля і право» на замовлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальна площа квартири 52,8 кв.м.; житлова 36,8 кв.м.; допоміжні 16,0 кв.м. (а.с.8-14)

Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 169-6/0.76/ кл від 22.04.2016 станом на 02.12.2011 року співвласниками об`єкту нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , є: ОСОБА_3 , Свідоцтво про право власності на 7/50 частку без №, видане 03.06.2002 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 28.08.2002; ОСОБА_2 , Свідоцтво про право власності на 7/150 частку без №, видане 10.11.2008 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 16.12.2008; ОСОБА_4 , Свідоцтво про право власності на 7/150 частку без №, видане 10.11.2008 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 16.12.2008; ОСОБА_5 , Свідоцтво про право власності на 7/150 частку без №, видане 10.11.2008 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 16.12.2008; ОСОБА_6 , Свідоцтво про право власності на 7/200 частку без №, видане 24.09.2004 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 22.03.2005; ОСОБА_7 , Свідоцтво про право власності на 7/200 частку без №, видане 24.09.2004 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 22.03.2005; ОСОБА_8 , Свідоцтво про право власності на 7/200 частку без №, видане 24.09.2004, Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 22.03.2005; ОСОБА_9 , Свідоцтво про право власності на 7/200 частку без №, видане 24.09.2004 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 22.03.2005; ОСОБА_1 , Свідоцтво про право власності на 11/50 частку без №, видане 25.05.2009 Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, зареєстровано 01.06.2009; ОСОБА_10 , Свідоцтво про право власності на 9/100 частку без №, видане 22.02.1999 Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці, зареєстровано, 03.03.1999; ОСОБА_10 Свідоцтво про право на спадщину 3661 від 30.11.2011 Краснолиманська ДНК на 9/100 частку, зареєстровано 29.12.2011 (а.с.251,22).

Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Скрепчук Марини Миколаївни з заявою про виділ частки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Скрепчук Марини Миколаївни Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області № 79703607 відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій, виділу частки з домоволодіння.

Як зазначив позивач будинок зруйновано через обстріли і він не придатний до життя. Незважаючи на те, що відомості про належну йому квартиру внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно після 01.01.2013 року, подати заяву на відшкодування по програмі «Є-відновлення» він не має змоги, бо потрібно або мати право власності з часткою «1» або подавати всім співвласникам часток в цьому будинку, тому він вимушений звернутися до суду.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Предметом спору в цій справі є виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.

В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанцій не врахував, що у цьому конкретному випадку виділ частки в спірному майні лише для позивачів є неможливим, а можливим є поділ цього спільного майна в натурі між сторонами у справі, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Разом із тим, припинивши право спільної часткової власності співвласників на спірну нежилу будівлю магазину, апеляційний суд частку відповідачав спірному майні не зазначив, не визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у його власності. При таких обставинах суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову про виділ частки в спірному майні.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності до Лиманської міської ради Донецької області, яка є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Щодо заявлених позовних вимог в частині зобов`язання вчинити певні дії, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки вона є похідною від вирішення питання щодо виділення в натурі частки у розмірі 11/50 у вигляді окремої квартири АДРЕСА_1 з часткою «1».

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лиманської міської ради Донецької області (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46, ), Центру надання адміністративних послуг Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області (59210, Чернівецька область, м. Вашківці, вул. Шевченка, буд. 22, ) про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 24 грудня 2025 року.

Суддя Л.П. Слюсар