У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Логойди І.В., розглянувши заяву представника позивача Будьонного Віталія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Приватбанк», про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визнання недійсним договору дарування частки квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Приватбанк», в інтересах якого діє Будьонний Віталій Сергійович, звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визнання недійсним договору дарування частки квартири.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої банк звернувся до суду з позовною заявою, у зв`язку з тим, що правочин вчинено відповідачами всупереч принципам добросовісності й недопустимості, зловживання правом. На переконання позивача справжня мета цього правочину - убезпечити майно від майбутнього звернення стягнення на нього. Тобто мета цього позову - повернути майно, яке було відчужено, у власність відповідача-1. Позивач вважає, що відповідачами було вчинено правочин на шкоду інтересам кредитора (фраудаторний правочин). Позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту, що полягає у забороні діючому власнику відчужувати відповідне майно. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаної нерухомості, що фактично нівелює судовий захист позивача, за яким він звернувся. Таким чином, забезпечуючи позов у цій справі шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спірного правочину, суд забезпечить баланс інтересів позивача та відповідачів, оскільки, з одного боку, для позивача буде гарантовано реальне виконання рішення, а з іншого боку, для відповідачів протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном. Тобто негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення суттєво менше, ніж наслідки невжиття відповідних заходів, оскільки у разі відчуження відповідного майна за час розгляду справи позивач буде вимушений повторно звертатися із аналогічним позовом. Позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту, що полягає у забороні здійснювати відчуження відповідного майна. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що складовими права власності є право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Після накладення заборони на відчуження майна, відповідачі ніяким чином не будуть обмежені у вільному та безперешкодному володінні та користуванні зазначеним майном, що унеможливлюс нанесення будь-яких збитків відповідачам, а тому у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності. На підставі наведеного просить, забезпечити позов шляхом накладення арешту на 4/15 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Подана представником заявника заява про забезпечення позову відповідає вимогам, закріпленим статтею 151 ЦПК України.

В силу положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України судом розглянуто дану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до зміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При цьому, закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З контекстного аналізу зазначених норм закону вбачається, що значення вказаних заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 зазначеної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільнопроцесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів, спрямованих на їх забезпечення.

При цьому, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 444743407; дата формування: 23.09.2025), квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності у частці 4/15 належить ОСОБА_2 , підстава - договір дарування від 19.07.2021.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, що полягають у визнанні недійсним вказаного договору дарування частки квартири, суд вважає обґрунтованим заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту із забороною відчуження 4/15 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 .

Накладення арешту на частку в квартирі призведе до втручання у право власності ОСОБА_2 , водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Крім того, арешт частки в квартирі полягає у позбавленні ОСОБА_2 можливості лише відчужувати цей об`єкт нерухомого майна. Це свідчить про те, що накладення арешту на частку в квартирі не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

Тому суд вважає за можливе накласти арешт на 4/15 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право часткової власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 із забороною відчуження. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Підстав для встановлення зустрічного забезпечення судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача Будьонного Віталія Сергійовича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Приватбанк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визнання недійсним договору дарування частки квартири задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову в цивільній справі №308/18928/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визнання недійсним договору дарування частки квартири, шляхом накладення арешту із забороною відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві спільної часткової власності у частці 4/15 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Позивач (заявник): Акціонерне товариство «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, що за адресою: м. Ужгород, вул. Олександра Блеста, буд. 1.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда