Справа № 521/1915/25
Номер провадження № 2-др/521/126/25
23 грудня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Шевчук Н.О.,
секретаря судового засідання: Жекової А.О.
за участю учасників справи:
від ОСОБА_1 адвокат Рева Д.С., який діє на підставі ордера;
від ОСОБА_2 не з`явився;
від ОСОБА_3 не з`явився.
Короткий зміст вимог заяви.
Зокрема, обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, заявник, посилаючись на вимоги ст. 141, 133, 137 ЦПК України вказав, що витрати, понесені відповідачем - 2 в рамках даної справи є пов`язаними з розглядом справи, фактичними, необхідними, а їх розмір є розумним, обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, а також документально підтвердженим.
Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Зокрема, за доводами заяви, представник позивачки вказав, що витрати на правову допомогу, які відповідач просить стягнути на свою користь є необґрунтованими, неспівмірними та такими, що є явно завищеними.
В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо вимог заяви про ухвалення у даній справі додаткового рішення з мотивів, викладених письмово у запереченнях, просив суд у задоволенні такої заяви відмовити.
Заявник та його представник, представник відповідача - 1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань суду не заявили.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви судом було направлено до електронних кабінетів представників сторін у підсистемі «Електронний суд», суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.
Згідно із положеннями ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_3 адвоката Хрипка Максима Юрійовича про стягнення понесених судових витрат у справі №521/1915/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно, з відмовою в іншій частині, враховуючи таке.
Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
У лютому 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рева Дмитро Сергійович звернувся через підсистему «Електронний суд» до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якому просить суд: звернути стягнення на спадкове майно ОСОБА_3 , а саме: 3/5 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в межах вимоги кредитора про повернення 6.000 (шести тисяч) доларів США, що в еквіваленті складає 250.320 (двісті п`ятдесят тисяч триста двадцять) гривень; звернути стягнення на спадкове майно ОСОБА_2 , а саме 2/5 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в межах вимоги кредитора про повернення 9.000 (дев`яти тисяч) доларів США, що в еквіваленті складає 375.480 (триста сімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 01.12.2025 року у справі № 521/1915/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно було залишено без задоволення.

08.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника ОСОБА_3 адвоката Хрипка Максима Юрійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та про стягнення витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи №521/1915/25, у якій відповідач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21000 грн.

До вказаної заяви заявником було додано наступні документи: договір на надання правничої допомоги від 01.04.2025 року №37/25, з якого судом вбачається, що адвокатом Хрипко М.Ю. надавалася правнича допомога ОСОБА_3 ; з договору про надання правничої допомоги від 01.04.2025 №37/25 вбачається, що вказаний договір укладено між АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ» та ОСОБА_3 , п. 6.1. передбачено, що гонорар адвоката складає 21000 грн.; відповідно до рахунку-фактури від 17.11.2025 року №37/25/1 у відповідності з укладеним договором про надання правничої допомоги, АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ» було виставлено рахунок за правничу допомогу у розмірі 21000 грн.; відповідно до акта приймання - передачі наданих послуг №37/25/1 від 25.09.2025 року, який підписаний як з боку АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ», так і з боку ОСОБА_3 , останнім було надано послуги щодо супроводження справи щодо звернення стягнення на спадкове майно на суму 21000 грн.

Окрім цього, судом встановлено, що у відзиві на позов, стороною відповідача було заявлено, що прогнозована сума витрат складає 20000 грн.

Інших належних та допустимих доказів стосовно надання адвокатом Воробйову С.Е. правничої допомоги, матеріали справи не містять.

Представник позивача скористався своїм правом на подання до суду письмових заперечень щодо заявлених відповідачем 2 у заяві про розподіл судових витрат вимог.

Так, із заперечень представника позивачки вбачається, що сторона позивача заперечує проти задоволення даної заяви, при цьому посилається на наступне: до заяви та доданих до неї документів відсутній математичний розрахунок сум, які просить стягнути представник відповідача, а тому відсутня можливість перевірити правильність цих розрахунків; також представник відповідача просить стягнути витрати на складення та відправку касаційної скарги, однак ухвалою КЦС ВС від 04.08.2025 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою касатора, а питання про стягнення витрат у суді касаційної інстанції необхідно ставити перед КЦС ВС, а не перед судом першої інстанції. Щодо підготовки решти документів, на який вказує представник відповідача, така не потребувала значного часу, оскільки дана справа не є складною, аналогічну позицію та відзив представник відповідача - 2 готував під час розгляду справи №521/9424/21, яка знаходилась в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси.

Крім того, представник позивача звернув увагу суду на ту обставину, що розмір заявлених заявником витрат є надмірним та неспівмірним зі складністю справи. Крім цього у справі відсутні докази сплати даних судових витрат.

Предметом судового розгляду у даному разі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 2 витрат на правничу допомогу адвоката, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом з матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 01.12.2025 року у справі № 521/1915/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно було залишено без задоволення.

При цьому, під час розгляду справи інтереси ОСОБА_3 на підставі ордера про надання правничої допомоги представляв адвокат Хрипко Максим Юрійович.

08.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника ОСОБА_3 адвоката Хрипка Максима Юрійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та про стягнення витрат на правничу допомогу за наслідками розгляду справи №521/1915/25, у якій відповідач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21000 грн.

З договору про надання правничої допомоги від 01.04.2025 №37/25 вбачається, що вказаний договір укладено між АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ» та ОСОБА_3 , та його п. 6.1. передбачено, що гонорар адвоката складає 21000 грн.

На виконання вказаного договору, відповідно до рахунку-фактури від 17.11.2025 року №37/25/1 у відповідності з укладеним договором про надання правничої допомоги, АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ» було виставлено клієнту рахунок за правничу допомогу у розмірі 21000 грн.

Відповідно до акта приймання - передачі наданих послуг №37/25/1 від 25.09.2025 року, який підписаний як з боку АО «Центр юридичної допомоги «ПРАВОВИЙ ЕЛЕМЕНТ», так і з боку ОСОБА_3 , останнім було надано послуги щодо супроводження справи щодо звернення стягнення на спадкове майно на суму 21000 грн.

Із наявної у матеріалах справи заперечень представника позивача, які надійшли до суду 23.12.2025 року (вх. №85444), судом вбачається, що останній вважає розмір витрат є надмірним та неспівмірним зі складністю справи.

При цьому, судом із досліджених матеріалів встановлено, що, і акт, і рахунок фактура не передбачають вартості однієї години адвоката.

Водночас, розглянувши вимоги заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, а також доводи представника позивача, викладені ним у запереченні, суд виснує про таке.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також, у постанові суду касаційної інстанції від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно із ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відтак, враховуючи зазначені вище вимоги процесуального Закону та сталу судову практику, суд вважає, що вимоги заявника, як відповідача у даній справі, зазначені ним у заяві про відшкодування йому за рахунок позивача витрат на правничу допомогу адвоката по своїй суті знаходять своє підтвердження. При цьому, доводи позивача, викладені ним у запереченні щодо необґрунтованості вимог відповідача не приймаються судом як належні, оскільки такі твердження спростовуються і фактом зазначення попереднього розміру судових витрат у відзиві на позов, і низкою досліджених під час розгляду справи документів.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

У п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Так, за вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із позивача на користь відповідача, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг відповідачу, які полягають фактично у складенні та надсиланні на адресу суду відзиву на позовну заяву; складність справи, яка визнана судом як нескладна; процесуальні дії сторони; реальність наданих адвокатських послуг; розумність розміру заявлених заявником витрат, а також необгрунтованість вимог стягнення витрат на правничу допомогу, пов`язаних із її наданням в суді касаційної інстанції, з огляду на що, суд виснує про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із позивача на користь відповідача, з відмовою в іншій частині, за власною ініціативою та вважає реальним та співмірним розміром таких витрат суму у розмірі 5 000 грн.

При цьому, суд зауважує, що усталеність правової позиції щодо можливості суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище критеріїв підтверджується актуальною судовою практикою суду касаційної інстанції, що вбачається, зокрема, із постанов Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20 тощо.

Отже, з огляду на розумність, обґрунтованість та співмірність розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, розмір такої допомоги адвоката у сумі 21000 грн. є частково обґрунтованим, внаслідок чого суд вважає, що достатнім, співмірним та обґрунтованим у своїй сукупності буде розмір відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу під час розгляду справи - 5000 грн.

Враховуючи вищевказане, суд вважає частково обґрунтованою заяву ОСОБА_3 від 08.12.2025 року про ухвалення у даній справі додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу за результатами судового розгляду справи №521/1915/25 та такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 адвоката Хрипка Максима Юрійовича від 08.12.2025 року (вх.81825) про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не отримано) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про звернення стягнення на спадкове майно - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не отримано) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.

В іншій частині вимог заяви про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не отримано) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 16000 грн. відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складання повного додаткового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та проголошено в судовому засіданні 23.12.2025 року.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 23.12.2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не отримано);

Відповідач -1: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )

Суддя Н.О. Шевчук