печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

22 грудня 2025 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Єрмічова В. В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з указаним позовом.

Вивчивши позовну заяву з додатками, суддя дійшов такого висновку.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульованийЦивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п. 1); у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п. 2).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, ураховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч. 4 ст. 263 ЦПК).

У висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 12.08.2021 у справі № 913/680/17, зазначено, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги свідчить про її майновий характер, який має відображатись у ціні позову.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з абз. 1 п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначено, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Установлено, що пред`явлені вимоги мають майновий характер, тому позивачу слід усунути недоліки допущені при звернені до суду та зазначити ціну позову з урахуванням загальної суми оспорюваного майна.

У позовній заяві містяться дані про те, що вжиття заходів для досудового врегулювання спору шляхом переговорів з відповідачем виявилися безрезультатними (п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК) та обгрунтовано обраний позивачем спосіб поділу спільного майна подружжя, зокрема об`єктів нерухомого та цінного рухомого майна (транспортного засобу) таким чином.

Позивач ОСОБА_1 просить виділити їй у власність, зокрема квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 виділити у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200. На думку позивача, такий поділ є рівноцінним, справедливим та відповідає нормам чинного законодавства, передача відповідачу квартири в місті Нікополі Дніпропетровської області та автомобіля компенсує різницю у вартості, створить баланс інтересів обох сторін, такий поділ є єдиним доцільним варіантом поділу майна подружжя, не змінить звичайний спосіб життя жодної зі сторін і не створить незручностей та відповідає інтересам дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , оскільки спірна квартира в м. Києві є одним із місць проживання позивача та трьох дітей.

Ураховуючи те, що до позовної заяви не додано, зокрема доказів того, що місцем проживання сина ОСОБА_3 є спірна квартира в м. Києві, тому позивачу слід уточнити доводи, якими обгрунтувано заявлені вимоги в цій частині, та, за наявності доказів, додати їх до позовної заяви (п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК).

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25.11.2015 у справі № 6-2333цс15, в якій зазначено про три критерії, які дозволяють правильно застосувати презумпцію спільності майна подружжя та виключити його належність до особистої приватної власності одного із подружжя. До цих критеріїв належать: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте; мета придбання майна. Указані критерії існують для того, щоб суд мав можливість визначити статус спірного існуючого майна, а саме установити, яке майно є особистою приватною власністю та яке майно є спільною сумісною власністю.

З урахуванням означеного, позивачу слід усунути недоліки допущені при зверненні до суду та зазначити: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте; мету придбання майна.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, від 18.04.2018 у справі № 180/254/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 761/17775/15-ц, від 09.01.2019 у справі № 643/4589/15-ц, зазначено, що вартість майна, яке підлягає поділу між подружжям, слід визначати з урахуванням його дійсної вартості на час розгляду справи в суді на підставі звіту про оцінку майна, виконану суб`єктом оціночної діяльності, що врегульовано Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001.

За таких підстав, позивачу слід зазначити вартість нерухомого та цінного рухомого майна, яке оспорюється, з урахуванням норм, які є обов`язковими при зверненні до суду з відповідними вимогами.

Крім іншого, позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на грошові кошти, які знаходяться на 21 банківському рахунку із зазначенням дати їх відкриття в банківських установах та на цінні папери з міжнародним ідентифікаційним номером (ISSN) UA в кількості 4 812 штук загальною номінальною вартістю 4 812 000 грн.

На підтвердження правового режиму майна, яке означено особистим майном позивача, та майна, яке означено спільним сумісним майном подружжя, до позовної заяви додано, зокрема копію декларації відповідача ОСОБА_2 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подані відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", яка подана 12.09.2025 перед звільненням з посади, яку обіймав декларант у період з 01.01.2025 по 17.07.2025.

Однак, з урахуванням пред`явлених вимог, копія вказаного документа не містить релевантної інформації для встановлення обсягу існуючого майна та здійснення його аналізу та правильного вирішення спору по суті. Зокрема щодо коштів на банківських рахунках, які означені позивачем як особиста приватна власність позивача, та щодо коштів, які означені позивачем як спільна сумісна власність подружжя, то вказане не можливо розмежувати, тобто ідентифікувати, оскільки в доданій копії е-декларації відсутні для цього обов`язкові реквізити (вид активу, номера рахунків тощо), тому позивачу слід усунути вказаний недолік (п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК).

Тому, в частині вимог щодо поділу грошових коштів на рахунках, з метою визначення їхнього правового режиму, позивачу слід підтвердити належними та допустими доказами джерело їх надходжень (постанова КЦС ВС від 20.10.2021 у справі № 565/1362/19).

Щодо вимоги про поділ цінних паперів, то позивачу слід підтвердити належними та допустимими доказами, що вони були придбані за спільні кошти подружжя (п. 27 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Крім того, в прохальній частині позовної заяви зазначена вимога про визнання власністю позивача ОСОБА_1 грошових коштів, які вилучені під час обшуку детективами Національного антикорупційного бюро України у кримінальному провадженні, грошові кошти, які внесені на рахунок Вищого антикорупційного суду у кримінальному проваджені як альтернативний запобіжний захід у вигляді застави та грошових коштів в розмірі 10 000 000 грн, що перебувають на депозитному рахунку Вищого антикорупційного суду, які були внесені ОСОБА_1 , на підставі платіжної інструкції від 30.06.2025.

Однак, у позовній заяві відсутні будь-які мотиви заявлення цієї вимоги, тому позивачу слід усунути вказаний недолік, обґрунтувати вказану вимогу та зазначити, яке саме право позивача порушено (ч. 1 ст. 175 ЦПК).

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Згідно з ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затверджено наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003, Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України N 1000/5 від 18.06.2015 (далі - Правила), Інструкцією з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 8 розділу 10 Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки "Для копій".

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.

На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія".

Засвідчення копії документа - це засвідчення відповідності копії оригіналу документу, відсутність на копії напису про її засвідчення "Згідно з оригіналом" є підставою вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.05.2019 у справі № 160/7887/18.

Установлено, що позовна заява, яка подана до суду, підписана позивачем. Позовна заява прошита разом із доданими копіями документів, на ній наклеєна бірка з інформацією: "Всього прошито, пронумеровано на 100 арк. Адвокат Дар`я Залозна".

Оскільки, при формуванні позову та додатків до нього не дотримано вищезазначени вимог, а саме відсутній напис "Згідно з оригіналом" із зазначенням дати такого засвідчення (частини 2, 5 ст. 95 ЦПК), тому позивачу вказані недоліки слід усунути.

З урахуванням означеного вище, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху, про що повідомити позивача та надати їй п`ятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України в разі невиконання позивачем вимог суду у встановлений строк заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись частинами 1, 2 ст. 2, частинами 1, 2, 4, 5 ст. 95, ч. 1, пунктами 3, 5, 6, 7 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 176, ч. 5 ст. 177, частинами 1, 2, 3, 7 ст. 185, п. 1 ч. 1 ст. 258, частинами 4, 5, 8 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 260, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 263, ч. 9 ст. 268 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання позивачем вимог вказаних в ухвалі у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Єрмічова