Провадження № 2/466/780/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з - Пришляк А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа Колективне підприємство «Картограф» про скасування державної реєстрації земельної ділянки (кадастрового номеру),

за участю: представника позивачів адвоката - Труша О.Д.,

відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача адвоката Саламахи Н.В.,

представника відповідача ЛМР Гордєєвої О.В.,

у с т а н о в и в:

23.10.2024 року ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_6 , РНОКПП невідомий, ОСОБА_7 , РНОКПП невідомий, Львівської міської ради, , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, , третя особа Колективне підприємство «Картограф», , в якій просить суд скасувати Державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 0:11:002:0231 із наступним закриттям поземельної книги, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначають, що вони є співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 . Позивачу -1 ОСОБА_1 належить 2/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №334985877 та №334988475, позивачу-2 ОСОБА_2 належить 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №334984863, позивачу ОСОБА_3 - 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №349961363, позивачу ОСОБА_4 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №74290942.

Земельна ділянка площею 600 кв.м. під забудову виділена на АДРЕСА_1 відповідно до Рішення виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих від 15 квітня 1960 року за №8.

Під час подання документів позивачами до землевпорядної організації з метою виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки виявлено, що межі земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 не відповідають розмірам, зазначених у технічному паспорті та схемі генплану.

Вказана невідповідність пов`язана із тим, що межа земельної ділянки порушена при приватизації суміжної земельної ділянки співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_2 : ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На звернення до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання інформації про приватизацію земельної ділянки, яка закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 було отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером :11:002:0231, площею 0, 0543 гектара. Із даного витягу вбачається, що таке право власності виникло на підставі Ухвали Львівської міської ради 30.12.2015 року, №114.

Вказують, що позивачам було відомо про намір відповідача ОСОБА_5 здійснити приватизацію земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_3 у 2015 році.

12.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до постійно діючої комісії з питань землекористування Львівської міської ради, в якій зазначалося, що при проведенні замірів земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 не було повідомлено суміжних землекористу- вачів земельної ділянки №7. Також зазначалося, що подана документація не відповідає дійсним розмірам земельної ділянки, які зазначені в матеріалах інвентаризаційної справи, просила призупинити процедуру приватизації земельної ділянки АДРЕСА_3 .

Жодних звернень чи іншої інформації до позивачів від представників Львівської міської ради чи підприємства, яке виготовляло проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надходило.

Відповідно до змісту Витягу із протоколу №157 від 24.07.2015 року засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ухвалено:

- межу між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 погодити згідно акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки (по лінії А-Б) по фактичному користуванню: огорожі і фасаді будинку АДРЕСА_2 ;

- межу між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 погодити згідно акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки (по лінії В-Г), по існуючій огорожі і фасаді двоповерхової будівлі.

Зауважують, що узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів не встановлювалось та не досліджувалось ряд обставин. Також, позивачі не погоджуються із Актом встановлення і узгодження меж земельної ділянки та вважають такий сфабрикованим документом.

Відтак, змушені звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою від 24.10.2024 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

13.11.2024 року від представника відповідача-5 Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Сусяк О.А. поступив відзив. Мотивований тим, що 29.01.2016 року на земельну ділянку з кадастровим номером :11:002:0231 зареєстровано право власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Таким чином, позивачі просять скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки з кадастровим номером :11:002:0231 в Державному земельному кадастрі, яка на сьогодні перебуває у спільній сумісній власності, без вимоги про скасування речового права.

У випадку ж задоволення позовних вимог, у Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відсутня можливість скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :11:002:0231, оскільки речові права на спірну земельну ділянку не скасовано.

Відтак, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області просить змінити процесуальний статус на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та відмовити у задоволенні позову.

25.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Саламахи Н.В. поступив відзив на позовну заяву. Відзив мотивувала тим, що порушення прав позивачів внаслідок отримання відповідачами у власність земельної ділянки не мало місця, ця земельна ділянка в їхньому користуванні не перебувала і її межі визначені по межі існуючої огорожі, яка знаходилась там з моменту будівництва самого будинку і щодо якої не виникало жодних спорів між учасниками справи. В позовній заяві не міститься жодного доводу про те, яке саме право позивачів порушено та не надано доказів на підтвердження існування порушення прав. Натомість позивачі аналізують технічну документацію відповідачів, матеріали інвентаризаційної справи, до яких не мають жодного відношення.

Наголошує, що жодним нормативним актом не передбачено, що невідповідність проекту землеустрою даним технічної інвентаризації може бути підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою та реалізації земельної ділянки.

Відтак, сторона відповідача позову не визнає, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

08.01.2025 року від представника Львівської міської ради Гордєєвої О.В. поступив відзив на позовну заяву. Мотивований тим, що ухвалою Львівської міської ради від 23.10.2104 року №4006 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на АДРЕСА_2 , яка раніше була надана в користування для обслуговування індивідуального житлового будинку. Згодом відповідачі звернулись до землевпорядної організації КП «Картограф» для розроблення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки, який в подальшому було затверджено Львівською міською радою. Згідно з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :11:002:0231 право власності на неї зареєстровано за відповідачами у встановленому законодавством порядку.

У відзиві посилається на правовий висновок ВС у постанові від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц, за яким погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Відтак, Львівська міська рада вважає, що реєстрація спірної земельної ділянки здійснена у законний спосіб та просить відмовити у задоволенні позову.

Також, 13.02.2025 року представник позивачів ОСОБА_9 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що позивачі не заперечують щодо права відповідачів отримати безплатно у власність земельну ділянку для обслуговування їхнього будинку до 1000 кв.м. Проте бажають, щоб реалізація такого права здійснювалася не за рахунок захоплення суміжних земельних ділянок, які перебувають у землекористуванні інших осіб на законних підставах.

13.03.2025 року зі сторони позивачів надійшла заява про зміну предмета позову шляхом доповнення додаткової вимоги.

12.03.2025 року представник позивачів ОСОБА_9 подав відповідь на відзив Львівської міської ради.

27.03.2025 року від представника Львівської міської ради Гордєєвої О.В. поступили письмові заперечення на заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 31.03.2025 року відмовлено представнику позивачів адвокату Труш І.Д. у прийнятті заяви про зміну предмета позовних вимог шляхом доповнення додаткової вимоги.

Також, 31.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

13.11.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Саламахи Н.В. поступила заява про дослідження в судовому засіданні оригіналів технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачам для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні учасники судового розгляду займали позиції подібні письмовим зверненням до місцевого суду, що містять у матеріалах цивільної справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 . Позивачу -1 ОСОБА_1 належить 2/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №334985877 та №334988475, позивачу-2 ОСОБА_2 належить 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №334984863, позивачу ОСОБА_3 - 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №349961363, позивачу ОСОБА_4 1/5 будинковолодіння, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №74290942.

Земельна ділянка площею 600 кв.м. під забудову виділена на АДРЕСА_1 відповідно до Рішення виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих від 15 квітня 1960 року за №8.

Так, з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку будинковолодіння АДРЕСА_1 за кадастровим номером :11:002:0231, площею 0, 0543 гектара вбачається, що право власності на земельну ділянку виникло на підставі Ухвали Львівської міської ради 30.12.2015 року, №114.

Позивачі зазначають, що їм було відомо про намір відповідача ОСОБА_5 здійснити приватизацію земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_3 у 2015 році. Так, 12.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до постійно діючої комісії з питань землекористування Львівської міської ради, в якій зазначалося, що при проведенні замірів земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 не було повідомлено суміжних землекористувачів земельної ділянки АДРЕСА_1 . А також те, що подана документація не відповідає дійсним розмірам земельної ділянки, які зазначені в матеріалах інвентаризаційної справи, просила призупинити процедуру приватизації земельної ділянки АДРЕСА_3 .

Відповідно до змісту Витягу із протоколу №157 від 24.07.2015 року засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів ухвалено:

- межу між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 погодити згідно акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки (по лінії А-Б) по фактичному користуванню: огорожі і фасаді будинку АДРЕСА_2 ;

- межу між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 погодити згідно акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки (по лінії В-Г), по існуючій огорожі і фасаді двоповерхової будівлі.

При цьому Позивачі зазначають, що приймали участь в засіданні узгоджувальної комісії і їм було відомо про розгляд питання про узгодження межі земельної ділянки між суміжними землекористувачами. Однак, більш як 9 років Позивачі не цікавилися тим, як було розглянуте питання на комісії та не цікавилися приватизацією земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 в ч. 1 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ухвалою Львівської міської ради № 4006 від 23.10.2014 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення проектів землеустрою» ОСОБА_5 (відповідач-1) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для оформлення землекористування на земельну ділянку на АДРЕСА_3 , яка раніше була надана в користування для обслуговування індивідуального житлового будинку. Вказана земельна ділянка була вільною, будь-якій іншій особі вона не належала, жодного нерухомого майна позивачів на ній не знаходилось. На підставі вказаної ухвали КП «Картограф» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який було подано на затвердження у Львівську міську раду.

На стадії погодження меж земельної ділянки, яку просили передати у власність відповідачі 1, 2, 3, Узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради було прийнято рішення, оформлене протоколом № 157 від 24.07.2015 року, згідно з яким межі між земельними ділянками на АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 вирішено погодити згідно акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки по лінії В-Г по існуючій огорожі і фасаді 2-поверхової кам`яної будівлі.

Ухвалою Львівської міської ради № 114 від 30.12.2015 року «Про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічних документацій із землеустрою, та передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» вирішено затвердити ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 проект землеустрою та передати у власність земельну ділянку на АДРЕСА_3 площею 543 кв.м. кадастровий номер :11:002:0231.

Право власності на отриману у власність земельну ділянку зареєстровано відповідачами 1, 2, 3 у ДРРПНМ у встановленому законом порядку. Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

Відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до п.107 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку № 1051). Пункт 110 Порядку №1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (п.112 Порядку № 1051). Пунктом 113 Порядку №1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Таким чином, відповідачами у межах норм безоплатної приватизації отримано від Львівської міської ради земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок, у відповідності до її цільового призначення з дотриманням встановленої законом процедури та дотриманням порядку реєстрації права власності на земельну ділянку, як нерухоме майно.

Однією із підстав позову вказано те, що позивачі, як суміжні землекористувачі, не погодили відповідачам 1, 2, 3 межі земельної ділянки, натомість, таке погодження здійснено земельною комісією Львівської міської ради.

При цьому, жодних доказів оскарження такого рішення органу місцевого самоврядування з приводу погодження меж для передачі земельної ділянки у власність з 2015 року до позову не додано. В той же час, з приводу відсутності погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами при її передачі у власність Верховним Судом сформовано усталену судову практику в подібних правовідносинах, яку слід враховувати й при вирішенні спору.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження №61-19526сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, саме по собі не підписання акта узгодження меж ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не могло стати перешкодою для передачі у власність відповідачам 1, 2, 3 земельної ділянки для обслуговування їхнього житлового будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці.

Ще однією підставою позову позивачами вказано невідповідність наданої відповідачам 1, 2, 3 земельної ділянки матеріалам технічної інвентаризації на житлові будинки на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . На підтвердження цього позивачами додано до позову технічний паспорт на житловий будинок на АДРЕСА_1 , складений станом на 30.09.2016 року, де відображено схематичний план земельної ділянки житлового будинку, належного позивачам.

В той же час, земельна ділянка надана у власність відповідачам 1, 2, 3 ще в 2015 році на підставі ухвали Львівської міської ради, тобто, ще до моменту складення такого технічного паспорта.

Крім того, згідно законодавства України матеріали технічної інвентаризації на житловий будинок не є і ніколи не визнавались правовстановлюючими документами на земельну ділянку, вони не встановлюють конфігурацію такої земельної ділянки, не свідчать про виникнення будь-яких прав на землю.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (стаття 79-1 ЗК України).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Підставою відмови у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 350/1320/19).

Таким чином, жодним нормативним актом не передбачено, що невідповідність проекту землеустрою даним технічної інвентаризації може бути підставою для відмови в затвердження проекту землеустрою та реєстрації земельної ділянки.

В поданій позовній заяві позивачі, як на підставу для скасування реєстрації спірної земельної ділянки, посилаються також на те, що відповідачам 1, 2, 3 надано у власність земельну ділянку площею 543 кв.м., хоча мало б бути надано меншу земельну ділянку у зв`язку із судовими спорами між співвласниками будинковолодінь на АДРЕСА_2 та на АДРЕСА_2 та вилучення часини земельної ділянки з користування. При цьому, слід зазначити, що позивачі співвласники будинковолодіння на АДРЕСА_1 не мають жодного відношення до таких спорів, земельна ділянка відповідачів 1, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 не надавалась їм за рахунок земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинковолодіння АДРЕСА_1 , а за рахунок вільних земель, розпорядником яких є орган місцевого самоврядування Львівська міська рада.

Крім того, відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі №910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі №910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведенням позивачами порушення їх прав.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи та в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи, норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оскільки суд прийшов до переконання про повну відмову в задоволенні позову, відтак з урахуванням вимог ч. 2 ст.164 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. Щодо судових витрат відповідачів, то питання розподілу таких судом не вирішується, оскільки доказів їх понесення відповідачами суду на час ухвалення рішення не надано.

Керуючись ст. 81, 82, 141, 258, 265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про скасування Державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 0:11:002:0231, із наступним закриттям поземельної книги відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , РНОКПП невідомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Львівська міська рада, , юр. адреса: м. Львів, пл. Ринок, 1,

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, , юр. адреса: м. Львів, пр. Чорновола, 4,

третя особа: Колективне підприємство «Картограф», , юр. адреса: м.Львів, вул. Личаківська, 84.

Повний текст рішення складений 04 грудня 2025 року.

Суддя П. С. Невойт