Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року ТОВ ««Новий Колектор» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за Кредитним договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року в загальному розмірі 53 250,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.02.2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір № 1044-5479.

Згідно з умовами вказаного Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн, строком на 300 календарних днів.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом та, за умови наявності права на знижку - 2 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Позикодавець свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти.

26.12.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2, відповідно до якого ТОВ «Укр Кредит фінанс» відступило на користь ТОВ «Новий Колектор» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року.

Відповідач не виконував належним чином умови Кредитного договору, внаслідок чого в нього перед позивачем станом на 16.09.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 53 250,00 грн, з яких: 7 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 45 750,00 грн - заборгованість за відсотками.

На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 07.10.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.98-99).

22.10.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про надання кредитних коштів та їх розміру, а також, які свідчать, що електронний підпис (ідентифікатор) належить саме йому; спірний кредитний договір містить нечіткі положення щодо строку повернення кредиту; сума нарахованих процентів не є співмірною із сумою кредиту, а нарахування процентів після закінчення строку дії договору є необґрунтованим.

27.10.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій ОСОБА_2 зазначає, що довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту є належним доказом видачі кредитних коштів та відповідач будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню кредитних коштів протягом дії договору не заявляв; кредитним договором чітко визначено строк кредитування та вартість кредиту; враховуючи строк кредитування, загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладеного Договір про відкриття кредитної лінії № 1044-5479 від 06.02.2022 року. Позичальником договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А873.

Згідно з умовами цього Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7 500,00 грн, строком на 300 календарних днів.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з довідкою про перерахування суми кредиту № 1044-5479 від 06.02.2022 року, ОСОБА_1 видано 06.02.2022 року через платіжну систему EasyPay, платіж № , card_mask НОМЕР_1 , кошти за Кредитним договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року в сумі 7 500,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року станом на 26.12.2024 року, та довідки про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року № 30361/25-ДПЗ від 16.09.2025 року основний борг ОСОБА_1 становить 7 500,00 грн, сума відсотків - 45 750,00 грн, а всього - 53 250,00 грн.

Також судом з`ясовано, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року відповідно до якого первісний кредитор відступив ТОВ «Новий колектор» належні йому права вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним Договором.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 26.12.2024 року до Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року в позиції 25499 зазначено ОСОБА_1 із сумою заборгованості 53 250,00 грн, Кредитний договір № 1044-5479 від 06.02.2022 року.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Пунктом 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі №444/9519/12 зроблено висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що вказаний Кредитний договір укладено між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 шляхом підписання електронними цифровими підписами за допомогою одноразових ідентифікаторів, а отже матеріали справи свідчать про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов зазначених договорів, як того вимагають положення ст. 638 ЦК України.

Разом з тим, суд зазначає, що долучена позивачем довідка про перерахування суми кредиту № 1044-5479 від 06.02.2022 року, сама по собі є недостатнім доказом умов та розміру зарахування коштів, не містить точного часу зарахування коштів, підтвердження належності саме відповідачу card_mask НОМЕР_1 .

При цьому, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема виписки по рахунку відповідача, на підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача в сумі 7 500,00 грн, а відповідачем повністю заперечується факт надання йому таких кредитних коштів.

Суд зазначає, що наданий розрахунок заборгованості за Договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року та довідка про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 1044-5479 від 06.02.2022 року по своїй суті повністю залежать від волі того, хто їх сформував, не є належними та достатніми доказами наявності заборгованості, та за відсутності первинних бухгалтерських документів, оспорення такої відповідачем, судом не беруться до уваги.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Таким чином, виписки по рахунках або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18.

З огляду викладене, відсутні належні, достовірні та достатні докази на підтвердження наявності у відповідача заборгованості в розмірі 53 250,00 грн за Договором про відкриття кредитної лінії № 1044-5479 від 06.02.2022 року, укладеним між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 .

Окрім того, суд зазначає, що позивач, отримавши відзив відповідача та знаючи позицію останнього щодо спору, не надав суду будь-яких доказів на спростування доводів відповідача, а в послідуючому клопотання представника позивача про витребування доказів подане без клопотання про поновлення строку, встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України на його подачу, та із заявою про визнання поважною причини пропуску строку для витребування письмових доказів представник позивача не зверталася.

Щодо відступлення права вимоги, то суд зазначає, положеннями п. 2.1., 3.1.3.Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року передбачено, що первісний кредитор (відступає) передає новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим договором; право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ним відповідного реєстру боржників.

Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року в справі № 910/16109/14).

Верховний Суд у постанові від 03.11.2021 року в справі № 301/2368/14-ц зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Також, у постанові від 02.11.2021 року в справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Однак, матеріалах справи відсутні підтвердження здійснення оплати такого, що є істотною умовою факту переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора - ТОВ «Новий Колектор», а відтак судом не встановлено здійснення відступлення права вимоги за боргом ОСОБА_1 від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ТОВ «Новий Колектор», тобто не встановлено наявність у позивача права вимоги до відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні достатні підтвердження виникнення між первісним кредитором та відповідачем заборгованості у розмірі 53 250,00 грн, і переходу права вимоги за спірним Кредитним договором шляхом його відступлення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» позивачу, а отже позовні вимоги ТОВ «Новий колектор» не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що судом відмовлено у позові, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко