РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кирильчук І. А.,

при секретарі судового засідання Сінчук І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон»), третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди.

Позов мотивований тим, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на вул. Академіка Заболотного, 158 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», державний номерний знак НОМЕР_2 , який керував ОСОБА_3 . Крім того, до цієї події був причетний ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_3 , проте механічних пошкоджень вказаний автомобіль не отримав.

За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 122 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Позивач вказував, що автомобіль марки «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_3 , застрахований в ПрАТ «СК «Еталон» на підставі страхового полісу АМ 420 4100. Згідно зі звітом № 035-21 вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 521 254,12 грн, а розмір майнової шкоди завданої внаслідок ДТП - 253 404,61 грн.

30 листопада 2020 року та 28 січня 2021 року ОСОБА_1 звертався до страхової компанії із заявами про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, але отримав відмову з тих підстав, що пропустив строк для звернення.

Крім того, 14 квітня 2021 року на адреси відповідачів були направлені претензії з проханням сплатити ОСОБА_1 суму майнової шкоди на підставі експертного дослідження, яка становить 253 404,61 грн, але відповіді він не отримав.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив:

-стягнути із ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 153 404,61 грн;

-стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» на його користь майнову шкоду в розмірі 100 000,00 грн;

-стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К. Г. від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди задоволено. Затверджено мирову угоду, укладену 09 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої:

ОСОБА_2 сплачує позивачу ОСОБА_1 розмір відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 грудня 2018 року у загальній сумі 90 000,00 грн наступним чином: 50 000,00 грн при підписанні зазначеної мирової угоди та залишок чотирма рівними частинами по 10 000,00 грн шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , у такому порядку: перша оплата здійснюється при підписанні мирової угоди у сумі 50 000,00 грн; друга оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 січня 2022 року; третя оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 лютого 2022 року; четверта оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 березня 2022 року; п`ята оплата 10 000,00 грн не пізніше 15 квітня 2022 року; відповідач і позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави, та, що з наслідками закриття провадження у справі на підставі частини четвертої статті 207 ЦПК України у зв`язку з укладенням мирової угоди і затвердження її судом, передбаченими частиною другою статті 256 ЦПК України, вони ознайомлені; наслідки укладення мирової угоди, зміст статей 207, 208 ЦПК України сторонам роз`яснені і зрозумілі; мирова угода набуває чинності з дня постановлення ухвали про її визнання і є обов`язковою для сторін, укладена у трьох примірниках: по одному для кожної зі сторін, та один примірник залишається у матеріалах справи № 752/11365/21 Голосіївського районного суду м. Києва; провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди закрито; роз`яснено сторонам у справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; зобов`язано фінансовий орган Голосіївського району м. Києва повернути платнику ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 767,00 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з розглядом Голосіївським районним судом міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійшли згоди про порядок відшкодування майнової шкоди. Оскільки укладена між сторонами у цій справі мирова угода не суперечить вимогам закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, суд вважав, що спільна заява позивача та відповідача про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України суд вирішив питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням автомобіля 01 грудня 2018 року у ДТП. Проте, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної. Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 30 листопада 2020 року, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, адже ДТП сталася 01 грудня 2018 року.

За результатом касаційного розгляду, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_4 , задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції виснував, що суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон» про стягнення майнової шкоди. Пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Після направлення Верховним Судом цієї справи на новий розгляд, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2025 року справу № 752/11365/21 передано на розгляд головуючому судді Кирильчук І. А.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року прийнято до провадження цивільну справу № 752/11365/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 03 грудня 2025 року на 12 год. 00 хв.

06 листопада 2025 року від ПрАТ «СК «Еталон» вх. 3 71934 надійшли додаткові пояснення, у яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачем порушено річний строк з моменту вчинення ДТП на звернення до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування, установлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наполягає, що цей строк є присічним і не може бути поновлений. При цьому, відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 465/6315/16.

У судовому засіданні - 03 грудня 2025 року представник позивача - адвокат Денисенко Є. В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Звернув увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 жовтня 2025 року у цій справі, та зауважив, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон» як у 2018 році так і одразу після ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 30 жовтня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Представник ПрАТ «СК «Еталон» у судове засідання не з`явився, а надав лише письмові додаткові пояснення на заперечення щодо заявлених позовних вимог.

04 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Денисенко Є. В. про розгляд справи за його відсутності, просив позов до страхової компанії задовільнити та вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі і щодо витрат на правову допомогу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 01 грудня 2018 року о 10 год 10 хв на вул. Академіка Заболотного, 158 у м. Києві сталась ДТП за участю транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .

Крім того, до цієї події був причетний ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_3 , та механічних пошкоджень не отримав.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 у зв`язку з експлуатацією транспортного засобу марки «Renault Trafic», державний номерний знак НОМЕР_3 , на час настання ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ-4204100).

За фактом ДТП відносно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 122 КУпАП, а відносно ОСОБА_1 - за статтею 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року у справі № 752/26743/18 ОСОБА_2 визнано винної у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року у справі № 752/965/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження в справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП, скасовано. На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

30 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля 01 грудня 2018 року в ДТП.

Згідно зі звітом № 035-21 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеним 20 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , збиток на рівні ринкової вартості колісного транспортного засобу становить 253 404,61 грн.

ПрАТ «СК «Еталон» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку на звернення із виплатою страхового відшкодування, про що повідомлено заявника листом від 01 лютого 2021 року № 01-04-2425/1.

Суд зауважує, що розгляд цієї справи здійснюється виключно у рамках, які стосуються доказування щодо наявності підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 100 000,00 грн. Питання, що стосується строку його звернення до відповідача з заявою про виплату коштів, судом не досліджується, оскільки Верховний Суд, направляючи цю справу на новий розгляд, виснував, що ОСОБА_1 не пропустив такий строк, оскільки фактично статус потерпілого ним було отримано після ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 752/965/19.

Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Крім того, відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Також, Верховний Суд неодноразово зауважував, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 долучив до позовної заяви докази про те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (листи від 30 листопада 2020 року, від 28 січня 2021 року та претензія від 14 квітня 2021 року).

Тобто, указані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив активні дії, які свідчать про його волевиявлення щодо здійснення права на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди.

Натомість, судом установлено, що ПрАТ «СК «Еталон» на заяву позивача від 30 листопада 2020 року не відреагував, а на заяву від 28 січня 2021 року та в подальшому на претензію від 14 квітня 2021 року - направив листи про відмову у задоволенні таких виплат, мотивуючи виключно тим, що ОСОБА_1 подав їх після закінчення строку, визначеного пунктом 37.1.4 статті 37 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, судом установлено, що будь-яких інших обставин, які б свідчили про неможливість здійснити виплату ОСОБА_1 майнового відшкодування, заподіяного у наслідок ДТП, яке мало місце 01 грудня 2018 року, ПрАТ «СК «Еталон» не зазначено ані у відповідях на заяви позивача, ані під час розгляду цієї справи у судовому порядку. Єдиною підставою для такої відмови є порушення позивачем строку звернення з заявою про відшкодування майнової шкоди.

Що стосується обставин про те, що ОСОБА_1 вперше звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» 04 грудня 2018 року, тобто через три дні після настання ДТП, яка мала місце 01 грудня 2018 року, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували цей факт. При цьому, позивач обґрунтовує це тим, що на момент звернення він не мав статусу потерпілого, а тому після отримання письмової відмовити від відповідача з цих підстав, документи, які ним подавалися він не зберіг.

Проте, ураховуючи правову позицію Верховного Суду стосовно того, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності, суд уважає, що оскільки ОСОБА_1 набув статусу потерпілого лише 30 жовтня 2020 року (ухвалення судового рішення у справі № 752/965/19), то фактично право на звернення про стягнення цих виплат у позивача виникли саме з цього дня. Як наслідок, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Установлено, що згідно зі звітом № 035-21 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеним 20 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , збиток на рівні ринкової вартості колісного транспортного засобу становить 253 404,61 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон» про стягнення на його користь майнову шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частин першої, другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, Верховний Суд виклав сталу правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зокрема, такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, представником позивача - адвокатом Денисенком Є. В. надано до суду докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн, а саме: Акт виконаних робіт від 04 грудня 2025 року до Договору про надання правової допомоги від 16 червня 2020 року № 16 з детальним описом вчинених адвокатських послуг та розрахунком, зокрема:

-складання позовної заяви до Голосіївського районного суду міста Києва 5000,00 грн;

-участь в судових засіданнях першої інстанції (2020 рік) - 5000,00 грн;

-складання апеляційної скарги - 10 000,00 грн;

-участь в судовому засіданні апеляційної інстанції - 5000,00 грн;

-складання касаційної скарги - 20 000,00 грн;

-участь в судових засіданнях першої інстанції (2025 рік) - 5000,00 грн;

-транспортуючі, поштові витрати - 500,00 грн.

У той же час, суд не може погодитися із всіма витратами, які зазначені в опису та оцінені в грошовому еквіваленті.

Так, поїздки до суду, очікування видачі виконавчого листа, підготовка пакету документів відзиву на відправку, похід на Укрпошту, комунікація із замовником, не є видами правової допомоги, а мають організаційний характер (додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року у справі № 759/6109/21).

Відтак, транспортуючі та поштові витрати у розмірі 500,00 грн відшкодуванню не підлягають.

Щодо участі в судових засіданнях першої інстанції (2020 рік та 2025 рік) - по 5000,00 грн, суд також не погоджується із такими витратами, оскільки справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, і після направлення справи з Верховного Суду у суді першої інстанції відбулося лише одне судове засідання за участю представника позивача - 03 грудня 2025 року. Тому, враховуючи принцип реальності наданих адвокатських послуг та потраченого часу та враховуючи принцип розумності, суд вважає, що розмір наданих послуг має бути зменшений до 5000,00 грн за участь в судових засіданнях першої інстанції (2020 рік та 2025 рік) .

Щодо понесених витрат на складання апеляційної скарги - 10 000,00 грн; участь в судовому засіданні апеляційної інстанції - 5000,00 грн; складання касаційної скарги - 20 000,00 грн, суд з урахуванням принципу пропорційності дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу за такі послуги у розмірі 20 000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій, а також враховуючи досить тривалий час надання позивачу правової допомоги у даній справі (з травня 2021 року).

Отже, загальна сума витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 30 000,00 грн.

Також, на користь позивача з відповідача ПрАТ «СК «Еталон» підлягає стягненню сплачений судовий збір, за подання цього позову, у розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Еталон» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 100 000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 01 грудня 2018 року по АДРЕСА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп).

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», адреса: 03067, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33б, 2-й під`їзд, .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук