ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2251/25 Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Балковий Руслан Леонідович, на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Балковий Р.Л., звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення даного позову, яка обґрунтована тим, що відповідачем відчужено автомобіль без її згоди. Наразі транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_3 , яка розмістила оголошення про продаж транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUREG 2012 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення у цій справі, просила накласти арешт на спірний автомобіль та передати його на зберігання ОСОБА_1 ..

Ухвалою Комунарського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Балковий Р.Л., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову. Вказує, що підставою для забезпечення позову має слугувати те, що наразі оспорюється договір купівлі-продажу автомобіля та з огляду на те, що власником вказаного авто є ОСОБА_3 , яка має право на відчуження спірного майна, то невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи адвоката Балкового Р.Л., який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 334/972/25 судом ухвалено рішення від 31.10.2025 про поділ майна подружжя, за відповідачем ОСОБА_2 в порядку поділу майна визнано право власності на спірний автомобіль. Рішення суду набрало законної сили, а відтак відсутні підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пп.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім того, при забезпечені позову мають бути враховані та взяті до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

За обставинами справи, предметом позову у цій справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, придбаного подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період шлюбу, який був предметом поділу в іншій справі.

Спірний автомобіль рішенням суду від 31.10.2025 в порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 зі стягненням грошової компенсації на користь позивачки.

Оспорюваний у цій справі правочин було укладено ОСОБА_2 25.09.2025, тобто до ухвалення рішення про поділ майна подружжя.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на автомобіль, право власності на який в порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_2 , а останній продав його ОСОБА_3 , з урахуванням чого заявлено вимогу про визнання договору купівлі продажу недійсним.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Установивши, що оспорюваних у цій справі правочин був учинений відповідачем до ухвалення рішення про поділ майна подружжя і що право власності на спірний автомобіль визнано за відповідачем, суд обґрунтовано виснував про відсутність підстав для накладення на нього арешту.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наявність спору про визнання договору купівлі продажу недійсним, не є достатньою підставою для накладення арешту на майно.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Балковий Руслан Леонідович, залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков