справа № 619/4043/25
провадження № 2/619/1809/25
РІШЕННЯ

іменем України

24 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/4043/25

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

позивач: ОСОБА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позов про визнання дійсним договору та визнання права власності.

Стислий виклад позиції сторін.

15 липня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили:

-визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 лютого 2014 року між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як покупцями;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 34,9 м2, житловою площею 15,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. «а», сараєм літ. «Б», погрібом літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею № 1-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 34,9 м2, житловою площею 15,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. «а», сараєм літ. «Б», погрібом літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею № 1-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, щоВ 2013 році ми, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкаючи спільно та ведучи сумісне господарство вирішили придбати дачний будинок в тихому місці неподалік від м. Харкова. Переглянувши безліч варіантів, нам сподобався будинок адресою: АДРЕСА_1 , який продавав ОСОБА_4 . Крім того на нього була дуже приємна ціна, що остаточно вплинуло на їх вибір. Зазначений будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу від 08 жовтня 2001 року посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Івановим М.І. р. № 815. Також даний договір було зареєстровано в КП «ДРБТІ» про що є відповідна довідка на договорі. Станом на 2014 рік за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Отже аби укласти договір купівлі-продажу спірного будинку, потрібно було оформити кадастровий номер на земельну ділянку під ним, яка не була приватизована та належала відповідно місцевій громаді. Крім того на будинок також потрібно було виготовити новий технічний паспорт перед продажем, що також займало певний час, а також внести інформацію що до будинку до електронного державного реєстру нерухомого майна, який почав функціонувати з 1 січня 2013 року. Своєю чергою, як пояснив ОСОБА_4 гроші йому були потрібні терміново, але на що саме він не пояснював. Враховуючи, що на отримання кадастрового номера та інших документів був потрібен певний час, ОСОБА_4 терміново були потрібні гроші, а позивачі не бажали вже шукати інший будинок, 17 лютого 2014 року ОСОБА_4 ними були передані грошові кошти в сумі 80 000,00 грн, в рівних частинах від кожного з позивачів, що складало повну вартість будинку та була складена розписка на підтвердження даного факту. Отримати кадастровий номер на земельну ділянку під будинком ОСОБА_4 обіцяв як найшвидше. Аби якось юридично закріпити купівлю будинку, дати змогу нам допомогти з оформленням документів та підтвердити свої наміри що до будинку ОСОБА_4 , в тому числі на ім`я ОСОБА_1 , того ж дня - 17 лютого 2014 року видав довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кірія Ю.О. р. № 178, якою ОСОБА_4 наділив ОСОБА_1 повноваженнями бути представником в державних, громадських, експертних, господарських та правоохоронних органах з правами на повне представництво. Також на виконання зазначеного договору ОСОБА_4 позивачам були передані: оригінал договору купівлі-продажу зазначеного будинку на ім`я останнього; технічний паспорт на спірний будинок виготовлений 21.08.2001 ДМБТІ; ключі від спірного будинку та господарських споруд; квитанції за сплату за світло за останні роки. З огляду на викладене та враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоду про всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, як ОСОБА_4 , так і його сином ОСОБА_3 договір визнано дійсним, тобто виконано умови договору шляхом фактичної передачі майна та забезпечення до нього вільного доступу, ОСОБА_4 отримав за це грошові кошти, в чому особисто розписався, а позивачі своєю чергою повністю розрахувалися та прийняли нерухоме майно, при цьому нотаріальне посвідчення договору не відбулося у зв`язку з ухиленням ОСОБА_4 від здійснення такого і на даний момент така можливість відсутня, у зв`язку із його смертю. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 05 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. У встановлений законом 6-ти місячний термін спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_3 - відповідач за даним позовом та 14 травня 2016 року була заведена спадкова справа у Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі. Факт родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження останнього серія НОМЕР_2 , виданим 2 липня 1981 року Палацом новонароджених, Харків, в якому ОСОБА_4 зазначений у якості батька. Надалі, 29 жовтня 2020 року після смерті ОСОБА_4 було видане Свідоцтво про право на спадщину Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Але до складу свідоцтва про право на спадщину житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не ввійшов, що ще раз підтверджує той факт, що родина ОСОБА_5 не вважає його своєю власністю, адже від часу смерті ОСОБА_4 в 2016 році по даний час минуло вже дев`ять років. Весь цей час саме позивачі як родина користувались та опікувались даним будинком, вважали його своєю власністю та поводилися з ним відповідно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що до суб`єктів № 426452067 від 12.05.2025 року нерухомість, зареєстрована на ім`я ОСОБА_4 , в реєстрі відсутня. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна що до суб`єкта № 426453163 від 12.05.2025 року за ОСОБА_3 РНОКПП - НОМЕР_3 зареєстровано право власності тільки на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину р. № 4-551 виданого 27.10.2020 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 428564813 від 26.05.2025 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі не обліковується. Згідно довідки виданої Комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» від 09.06.2025 року № 342 станом на 31.12.2012 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2001 посвідченого Івановим М.І. приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області р. № 815. Реєстрація проведена в КП «Дергачівське РБТІ» 31.08.2005 року в реєстровій книзі № 1, реєстровий № 42. Виходячи з даної довідки навіть обов`язкову на той час реєстрацію права власності на житловий будинок в БТІ ОСОБА_4 здійснив аж через чотири роки після купівлі будинку, що ще раз свідчить про його відношення до оформлення офіційних документів.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання позову.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

22 липня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 10 год 00 хв 23 вересня 2025 року. Витребувано докази.

12 серпня 2025 року до суду надійшли витребувані докази.

23 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год 00 хв 22 жовтня 2025 року.

22 жовтня 2025 року відкладено розгляд справи на 11 год 00 хв 04 грудня 2025 року.

04 грудня 2025 року справу знято та призначено до розгляду на 11 год 00 хв 15.12.2025.

У судове засідання позивачі не з`явився, їх представник адвокат Ворожбіян М.М. подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та справу розглядати у її відсутність.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву, в якій визнав позов та просив справу розглядати у його відсутність.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2001, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Івановим М.І. реєстровий № 815, зареєстрований в КП «ДРБТІ», належить житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 34,9 м2, житловою площею 15,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. «а», сараєм літ. «Б», погрібом літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею № 1-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно письмової розписки, складеної ОСОБА_4 , 17 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80 000,00 грн, в рівних частинах від кожного з них, за продаж належного ОСОБА_4 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти за продаж будинку отримані у повному обсязі та ОСОБА_4 зобовязався якнайшвидше впорядкувати документи на житловий будинок та оформити угоду купівлі-продажу належним чином. Ключі та наявні документи на житловий будинок передані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про спадщину за законом, виданого 27.10.2020 державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_3 .

Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівської селищної ради» від 09.06.2025 року № 342, станом на 31.12.2012 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2001 посвідченого Івановим М.І. приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області реєстровий № 815.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 428564813 від 26.05.2025 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі не обліковується.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 449/593/22 (провадження № 61-5176сво24) зазначив, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина друга статті 220 ЦК України). З урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин. Рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. При цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається в силу прямої вказівки в частині другій статті 220 ЦК України.

Письмова розписка ОСОБА_4 від 17 лютого 2014 року фактично свідчить про укладення договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, вона не суперечить вимогам закону, а отже перешкод для укладення немає.

Наявність всіх трьох складових, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України, та дотримання умов укладення договору купівлі-продажу дає підстави для застосування правил цієї норми для визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Судом встановлено факт безповоротного ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості нотаріально посвідчити правочин, оскільки ОСОБА_4 помер.

При розгляді справи суд повинен встановлено, що правочин не був нотаріально посвідчений, ОСОБА_4 ухилився від його посвідчення та втрачена така можливість у зв`язку з його смертю.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (дивитись, наприклад, рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and others v. Ukraine), заява № 4909/04, пункт 58).

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17 лютого 2014 року між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як покупцями.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 34,9 м2, житловою площею 15,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. «а», сараєм літ. «Б», погрібом літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею № 1-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 34,9 м2, житловою площею 15,6 м2 з господарськими будівлями та спорудами: верандою літ. «а», сараєм літ. «Б», погрібом літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», огорожею № 1-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок