Справа № 756/9771/25
Провадження № 2/756/5665/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

29 грудня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

секретаря судового засідання - Донеска А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про визнання права користування житловими приміщеннями,-

в с т а н о в и в :

I. Стислий виклад позиції позивача

Позивач, в особі представника ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 протягом 28 років зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Разом з тим, позивач не може реалізувати своє право на користування зазначеним житлом, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

II. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 8 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причину та поважність неявки не повідомив. Крім того, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву чи пояснень.

У судове засідання представник третьої особ не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник третьої особи направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Керуючись статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

III. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Суть спору сторін зводиться до встановлення обсягу прав позивача щодо користування житловим приміщенням.

Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що в період з 2 квітня 1980 року по 14 вересня 1998 року ОСОБА_1 безперервно проходив службу в Оболонському (Мінському) РУ ГУ МВС України в м. Києві та звільнився у запас Збройних Сил України за віком, що підтверджується витягом з послужного списку архівної особової справи позивача (а.с. 50).

Відповідно до облікової справи № 5891А з 14 жовтня 1985 року позивач разом зі своєю сім`єю у складі дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 перебували на квартирному обліку (категорія обліку з 12 листопада 1998 року - колишні працівники МВС) для надання житлового приміщення, порядок забезпечення житлом - першочерговий (а.с. 48,49).

Згідно з Рішенням житлової комісії, затвердженим начальником Мінського РУ ГУ МВС України полковником ОСОБА_4 від 9 квітня 1997 року, позивач, його дружина та син отримали кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 46).

Крім того, зазначений факт підтверджується довідкою №27 від 10 жовтня 2000 року, виданою Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.45).

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що житло, яке отримав позивач зі своєю сім`єю, не приватизоване і приватизації не підлягає (а.с. 45).

Пунктом 1 Рішення виконкому Мінської районної Ради депутатів трудящих м. Києва № 52 від 23 лютого 1976 року визначено, що кімната АДРЕСА_1 рахується як службова Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва (а.с. 47 зі зворотнього боку).

Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 588 від 4 листопада 2015 року окрему однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових (а.с.44).

Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 591 від 6 листопада 2015 року затверджено спільне рішення керівника та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання квартири ОСОБА_5 на сім`ю з двох осіб та видано ордер № 010608 серії Б.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року задоволено вимоги первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення та відмовлено у задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним житлового ордера серії Б, визнання недійсним та часткового скасування протоколу житлово- побутової комісії, часткового скасування розпорядження державної адміністрації про надання житлового приміщення щодо видачі ордера серії Б на житлове приміщення.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення (а.с.24-31).

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задоволено, скасовано розпорядження Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації № 591 від 6 листопада 2015 року в частині затвердження спільного рішення керівника та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про видачу житлового ордеру від 9 листопада 2015 року № 010608 серії Б на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_6 , визнано недійсним житловий ордер від 9 листопада 2015 року № 010608 серії Б на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_6 (а.с. 24-31).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року залишено без змін (а.с. 13-23).

Отже, зі змісту зазначених судових рішень вбачається факт реєстрації та фактичного проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 .

В силу частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), обставини, встановленні вказаними рішеннями, не доказуються при розгляді цієї справи, саме у аспекті правовідносин, що склалися між сторонами.

Суд зауважує, що висновки у вказаному рішенні мають істотне значення для вирішення цієї справи, оскільки мають посутній зв`язок із правовідносинами сторін цього позову, вказують на хронологію подій та важливі обставини спору, який виник між сторонами щодо беззаперечного права позивача на користування спірним житловим приміщенням.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» із заявою про укладання договору про надання житлово-комунальних послуг та відкриття особового рахунку, однак отримав відмову (а.с.37, 38).

Зі змісту повідомлення № 02/РЦ-3598 від 10 квітня 2024 року вбачається, що Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» наразі позбавлений можливості задовольнити вимоги заявника, оскільки ОСОБА_1 не надав відповідних документів, що підтверджують право власності чи користування житловим приміщенням.

Згідно з повідомленням Оболонського управління поліції НП у м. Києві № 07/1404/18 від 4 липня 2018 року, Мінським РУ ГУ МВС України у м. Києві, Книга рішень Житлової комісії Мінського РУ ГУ МВС України в м. Києві за 1997 рік у районному управлінні не велась та надати витяг з рішенням житлової комісії не виявляється можливим (а.с. 12 зі зворотнього боку).

IV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 6 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Частиною 2 статті 128 ЖК України визначено, що жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Згідно зі статтею 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, судом встановлено, що позивач з 1997 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , однак у останньго відсутні документи, що підтверджують його право користування житловим приміщенням.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 лютого 2021 року у справі №296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Суд зазначає, що обов`язок ведення обліку даних рішень (книг в яких відображають засідання житлових комісій) покладається на їх видавника - Мінське (Оболонське) РУ ГУ МВС України в місті Києві, а тому відсутність підтверджуючих документів, а також неможливість отримання копій таких не може бути перешкодою у реалізації права позивача на користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 968,96 грн та витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 15 000 грн, всього 15968,96 грн.

На підставі ст.ст. 6, 9, 31, 128 ЖК України та керуючись ст.ст. 4, 5, 141, 142, 265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) право користування з 9 квітня 1997 року житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ - 37371727, адреса місцезнаходження: 04205, місто Київ, вулиця Левка Лук`яненка, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця ресєтрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати в розмір 15968 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено 29 грудня 2025 року.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА