ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/653/25 Справа № 201/8556/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
УХВАЛА

29 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі номер 201/8556/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 21175,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Окорський В.В., подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року у справі №201/8556/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з відповідача всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Окорський Віталій Васильович, залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року без змін.

16 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Г.В., просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000,00 грн.

На обґрунтування заяви зазначала, що разом із відзивом на апеляційну скаргу стороною позивача була подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу за представництво інтересів у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн, на підтвердження чого представником позивача долучені до заяви відповідні докази.

Проте, під час ухвалення постанови від 08.10.2025 року про відмову у задоволенні апеляційної скарги апеляційним судом не вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Від інших учасників заперечення на подану заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не надійшли.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частини перша та друга статті 134 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі № 755/7694/20 (провадження № 61-12174св22) зазначено, що: «Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Окорський Віталій Васильович, залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року без змін.

13.05.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Г.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року залишити без змін, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату адвокатських послуг в апеляційній інстанції у розмірі 5000,00 грн.

До даного відзиву додано ордер на надання правничої допомоги Трач О.В. в Дніпровському апеляційному суді адвокатом Опарою Г.В., акт виконаних робіт від 03.05.2025 року, прибутковий касовий ордер №03/05/25 на суму 5000,00 грн (а.с. 145, 146, 147).

Відповідно до частин 1 та 4 статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати

до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Проте, як встановлено наведеною вище постановою та вбачається з матеріалів справи, що до відзиву ОСОБА_1 не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи, тому апеляційним судом не прийнято до уваги такий відзив з додатками.

16 жовтня 2025 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. (а.с. 164-165).

Проте, до вказаної вище заяви повторно не додано документів направлення вказаних вище документів відповідачу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеним у додатковій постанові від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, у випадку недотримання заявником вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншій стороні, а також у разі ненадання суду доказів підтвердження факту такого надсилання суд з огляду на положення статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви, адже відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення з цього питання.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі №910/14138/18 Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду зробив висновок про те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненаправлення іншій стороні копій доказів на підтвердження дійсності понесення витрат на правничу допомогу призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.

У постанові від 15 листопада 2023 року у справі №308/7190/21 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої, встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат, оскільки матеріали справи не містять до доказів направлення документів на підтвердження понесення позивачкою судових витрат відповідачу.

Керуючись статтями. 270, 381 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опара Ганна Вікторівна, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: