ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

22 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 632/1727/25

провадження № 22-ц/818/5868/25

Харківськийапеляційний суд в складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2025 року у складі судді Кузьменко С.Л. по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в:

Ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 повернуто заявниці без розгляду.

На вказане судове рішення, 13 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2025 року залишено без руху з підстав не надання апеляційної скарги викладену державною (українською) мовою у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України, не надання копії апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи та через не сплату судового збору у розмірі 605,60 грн.

Також роз`яснено, що в разі не усунення вказаних недоліків у встановлений строк, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернутою.

18 грудня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції повідомлення-вимогу у якій зазначила, що вона на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору та апеляційну скаргу викладену російською мовою. Зазначила, що Конституція України має вищу юридичну силу. У статті 10 Конституції України зазначено, що в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Перевіривши матеріали справи та доводи викладені ОСОБА_3 , судова колегія вважає, що вимоги ухвали від 05.12.2025 ОСОБА_2 виконала не в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно частини 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч.3 ст.9 ЦПК України).

За приписами ч.4 ст.9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою зазначені, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 11-955зі19 (9901/98/19) та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20 (П/9901/12/20).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статтею 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15 травня 2003 року N 802-IV.

Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Слід зазначити, що у постановах від 19 грудня 2019 року у справі №520/6952/19 та від 14 травня 2020 року у справі №826/7282/17 Верховним Судом висловлено правову позицію щодо викладення відповідної заяви (скарги) державною мовою, тобто українською мовою.

Крім того, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2-р/2018 у справі № 1-1/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України та втратив чинність Закон України "Про засади державної мовної політики" від 03 липня 2012 року № 5029-VI зі змінами.

У разі, якщо скаржник не володіє (недостатньо володіє) українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення Законом України "Про безоплатну правову допомогу" гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року у справі №160/27610/21.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі, якщо ОСОБА_1 не володіє або недостатньо володіє державною мовою, вона має право при складанні процесуальних документів користуватися послугами перекладача, у тому числі і безоплатно за наявності підстав, передбачених Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Згідно п. 6, 7 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989р. у справі «ЮніонАліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Згідно ч.2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, за якими у разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Оскільки апеляційна скарга викладена російською, що не відповідає вимогам процесуального закону та Конституції України, у наданий судом строк недоліки скарги усунуто частково, а тому апеляційну скаргу на підставі ст. 357 ЦПК України належить визнати неподаною та повернути скаржнику.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2025 року у складі судді Кузьменко С.Л. по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук