18.12.2025 Справа № 756/7952/25
Номер справи 756/7952/25
Номер провадження 2/756/4826/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання постачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідач не сплачувала за отримані послуги та допустила заборгованість з їх оплати, яка станом на 30.04.2025 становить заборгованість у загальному розмірі 132518,19 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14457,35 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2197,52 грн, три відсотки річних у розмірі 540,67 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1618,36 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 245,99 грн, три відсотки річних у розмірі 60,52 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого опалення у розмірі 24876,34 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3781,20 грн, три відсотки річних у розмірі 924,17 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18192,24 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2765,22 грн, три відсотки річних у розмірі 680,34 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32347,04 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3398,39 грн, три відсотки річних у розмірі 872,26 грн, пеню у розмірі 1061,25 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 18285,86 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2612,33 грн, три відсотки річних у розмірі 628,75 грн, пеню у розмірі 764,98 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 527,62 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1513,19 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 166,60 грн.

Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 12.06.2025 відкрито спрощене провадження по справі та призначено до судового розгляду.

23.09.2025 представник відповідача - адвокат Чунжин В.С. надав до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не доведено, що здійснені розрахунки розрахованості за надані послуги складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу, а саме розрахунки не містять обов`язкові реквізити: дату складання, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення, особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, печати підприємства. Також зазначає, що не доведено належними доказами, що розрахунки заборгованості за надані послуги за період з 01.05.2018 по 01.03.2025 та за період 01.11.2021 по 01.03.2025 складають дійсну і правильну суму боргу, а саме розрахунки не містять складових формул розрахунку відповідно до Глави ІІ методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315 від 22.11.2018, а ні у розрахунках, а ні у позовній заяві немає необхідних складових формул, відповідно до яких розраховано споживання центрального опалення та теплової енергії, тобто не можливо розрахувати відповідно до яких даних розраховуються нарахування розрахованого споживання центрального опалення та теплової енергії. Просив також застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

30.11.2025 представник відповідача надав до суду додаткові письмові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив застосувати строки позовної давності.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018).

Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085).

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися.

Крім того, постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 року (справа 6-2951цс15) містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Мешканцям будинку, в якому розташована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 15.09.2009 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідю № 1452346 від 05.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, а отже є споживачем послуг, які надає позивач.

Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.

Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 640/18143/16-ц).

У своїй постанові від 07.02.2018 у справі № 521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акту-претензії.

Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачу, який отримував вказані послуги і користувався ними за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Свої зобов`язання відповідач ОСОБА_1 виконуює неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження, відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Отже, за приписами пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати вартості комунальних послуг з постачання теплової енергії за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду у тому числі, розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 30.04.2025 за особовим рахунком НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) наявна заборгованість у загальному розмірі 132518,19 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 14457,35 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2197,52 грн, три відсотки річних у розмірі 540,67 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1618,36 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 245,99 грн, три відсотки річних у розмірі 60,52 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого опалення у розмірі 24876,34 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3781,20 грн, три відсотки річних у розмірі 924,17 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18192,24 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2765,22 грн, три відсотки річних у розмірі 680,34 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32347,04 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3398,39 грн, три відсотки річних у розмірі 872,26 грн, пеня у розмірі 1061,25 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 18285,86 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2612,33 грн, три відсотки річних у розмірі 628,75 грн, пеня у розмірі 764,98 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 527,62 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1513,19 грн; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 166,60 грн.

Відповідачем не спростовано факт наявності та розміру заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення з 01 липня 2015 року по 31 квітня 2025 року.

Зважаючи на встановлені обставини справи та норми закону, суд доходить висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості за отримані послуги є належним та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з іншими доказами свідчать про порушення відповідачем умов публічного договору (оферти) та вимог закону щодо своєчасної оплати фактично спожитої комунальної послуги, яка надавалася позивачем у спірний період.

Крім того, своїх контррозрахунків відповідачем не надано.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 3706,71 грн. та інфляційних втрат у розмірі 15000,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, який відповідачами не спростований, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачами житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 3706,71 грн та інфляційні втрати у розмірі 15000,65 грн.

Щодо стягнення пені на загальну суму 1826,23 грн нарахованої за період з лютого 2024 по квітень 2025 року, у розмірі, встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведений з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції постанови від 29.12.2023 № 1405. Розрахунок пені відповідачем не спростовано.

Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу.

До вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується загальна позовна давність.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Матеріалами справи засвідчується, що КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" пред`явило до суду позов 03.06.2025 року про стягнення з відповідачки заборгованості з оплати за послуги за період з жовтня 2015 року до квітня 2025 року.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків встановлено, що відповідачем періодично здійснювалась оплата за спожиті послуги, зокрема: у грудні 2015 року сплачено 1148,06 грн (за ЦО), у січні 2016 року - 380,87 грн (за ЦО), у лютому 2016 року - 606,56 грн (за ПГВ), у березні 2016 - 755,69 грн (за ЦО), 606,56 грн (за ПГВ), у квітні 2016 року - 379,10 грн (за ПГВ), у травні 2016 року - 379,10 грн (за ПГВ), у червні 2016 року - 758,20 грн (за ПГВ), у жовтні 2016 - 1690, 16 грн (за ЦО), у листопаді 2016 - 365,29 грн (за ЦО), у грудні 2016 - 1567,02 грн (за ЦО).

Отже, часткова оплата послуг, понад нарахування, відповідач фактично визнавала наявність заборгованості, у зв`язку із чим строк позовної давності переривався.

Вищезазначене, на думку суду, свідчить про її намагання сплатити заборгованість та про переривання строку позовної давності (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 437/2726/13-ц). Після переривання позовної давності її перебіг почався заново.

Крім того, 30.03.2020 був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020 року.

Карантин в Україні безперервно діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023 року.

Крім того 15.03.2022 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено зокрема пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.

Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Також, слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українидоповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Окрім того, Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.

Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено до 04.09.2025.

Відтак, КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулося до суду в межах строку позовної давності.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконує свої обов`язки належним чином, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунки розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач не виконувала своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 132518,19 грн.

Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, пл. І. Франка, 5) заборгованість у розмірі 132518 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот вісімнадцять) гривень 19 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Белоконна