Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1149/25

Провадження №2/377/671/25

23 грудня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 лютого 2023 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 05.

Позивачка в обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який зареєстрований 03 лютого 2023 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною звернення позивачки до суду стало те, що в подружжя відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного втрачено. Сторони не ведуть спільне господарство. Позивачка вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Майновий спір між подружжям відсутній. Після розірвання шлюбу син буде проживати разом з позивачкою.

Ухвалою судді від 21 листопада 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 23 грудня 2025 року.

Позивачка у призначене судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином, у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у призначене судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином, до суду подав заяву про визнання позову та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03 лютого 2024 року, копію якого долучено до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03 лютого 2024 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 02 лютого 2024 року складений відповідний актовий запис № 05. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , про що Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 липня 2024 року складено відповідний актовий запис за № 45 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , копію якого долучено до матеріалів справи, де його батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 , матір`ю позивачка ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади №2025/010024289 від 23.07.2025 позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 липня 2025 року ( а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.11.2008 по теперішній час, що підтверджується інформацією № 15-08/2071 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 21.11.2025 на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України (а.с. 26).

Малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 липня 2025 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/010024180 від 23.07.2025 ( а.с. 13).

Відповідно до постанови судді Славутицького міського суду Київської області від 26 грудня 2024 року, яка набрала законної сили 06 січня 2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 за домашнє насильство стосовно своєї дружини ОСОБА_1 , вчинене 24 листопада 2024 року, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП притягувався до адміністративної відповідальності, від якої був звільнений на підставі статті 22 КУпАП за малозначністю з оголошенням усного зауваження та закриттям провадження у справі ( а.с.14-18).

Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через різні погляди на сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що призвело до втрати почуття любові, тому сторони не ведуть спільне господарство, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У позовній заяві позивачка зазначила, що дочка залишається проживати з нею. Спору щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, у сторін немає.

Цих обставин не заперечив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У позовній заяві позивачка просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , тому суд доходить висновку про відновлення їй дошлюбного прізвища.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ID квитанцією АТ «Таскомбанк» № 0248-0527-1573-6098 від 12.11.2025 позивачка за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки ОСОБА_1 з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03 лютого 2024 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 05.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище ОСОБА_6 .

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок, сплачений за подання позовної заяви згідно з ID квитанцією АТ «Таскомбанк» № 0248-0527-1573-6098 від 12.11.2025, яка зберігається в матеріалах цивільної справи №377/1149/25 (провадження №2/377/671/25).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 23 грудня 2025 року.

Суддя Н. С. Бабич