Справа № 303/6830/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 303/6830/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Мукачівський Машинобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Мукачівський Машинобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Мукачівський Машинобудівний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із таким висновком суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семанцо О.О. подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу та просив таку скасувати, визнати, що вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підпадають під пільгу зі сплати судового збору (п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»). Направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з відкриттям провадження у справі, надавши позивачу розумний строк для уточнення розрахунку (у разі потреби) та поклавши на відповідача обов`язок надати документи для його здійснення; за необхідності витребувати у відповідача відомості про середній заробіток/табелі/нарахування.

Альтернативно (якщо суд вважатиме наявним лише недоплату збору за непільгову вимогу про моральну шкоду) просив зобов`язати суд першої інстанції надати позивачу додатковий строк для внесення суто за непільгову вимогу, не перешкоджаючи руху пільгових трудових вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 , за якою всі позивачі про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, в тому числі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який є складовою заробітної плати, звільняються від сплати судового збору. Відтак вимагати у ОСОБА_1 сплати за позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу протиправно.

Зазначає, що питання судового збору за моральну шкоду може розглядатися окремо (фіксована ставка за немайнову вимогу), але несплата збору за пільгові трудові вимоги не може бути підставою повернення всієї заяви. Суд зобов`язаний був відмежувати пільгові та непільгові вимоги та , за наявності, донарахувати судовий збір лише за непільгову вимогу.

Щодо вимоги про ціну позову і детальний її розрахунок, то така не може блокувати доступ до правосуддя у справах, де дані утримує роботодавець, оскільки для грошової вимоги ціна позову визначається сумою стягнення, але точний розрахунок середнього заробітку часто залежить від документів у володінні роботодавця.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, оскільки позивач не усунув недоліки у повному обсязі, на які вказував суд. Зокрема, зазначає, що при визначенні цини позову апелянт міг скористатися довідкою з ПриватБанку про операції на картковому рахунку позивача, з якої вбачається, що єдиним джерелом грошових надходжень позивача є заробітні зарахування від роботодавця і суми заробітку в ній зазначено чітко. Відтак, за своїм змістом банківська довідка є довідкою про заробітну плату позивача за період з 01.01.2025 по 06.10.2025, і на думку відповідача, цілком достатньою для розрахунку сум стягнення заробітної плати, як цього вимагав суд першої інстанції. Відповідач вважає помилковими дії позивача щодо довільної, на свій розсуд сплати ним судового збору, з порушенням норм ЦПК України та норм законодавства. Зазначає, що позивач наголошує про згоду із сплатою судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, втім таку відповідно до положень підпункту 5 пункту 1 частини 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», таку не сплатив.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.2 ст.369 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Вимоги до позовної заяви та документів, що до неї додаються, встановлені ст. ст. 175-177 ЦПК України і покликані забезпечити учасникам процесу можливість належно реалізувати свої процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки.

Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статей 175, 177 ЦПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 185 ЦПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.185 ЦПК України).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Мукачівський машинобудівний завод», в якому просив:

1.Визнати незаконним та скасувати наказ № 163/к від 31 липня 2025 про його звільнення з посади Заступника начальника технічного відділу ОСОБА_1 , таб. № 319, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України;

2.Поновити його на посаді Заступника начальника технічного відділу;

3.Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2025 по день ухвалення рішення суду.

4.Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір за позовні вимоги майнового характеру (моральна шкода та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Ухвала мотивована тим, що посилання позивача на п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як на підставу звільнення від сплати судового збору є помилковим, оскільки дана норма стосується вимог про поновлення на роботі, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не є вимогами про стягнення заробітної плати або про поновлення на роботі, а отже підлягає оплаті судовим збором. Аналогічний висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 307/3251/16 та в ухвалі Верховного суду України від 24.01.202 у справі № 3067/682/18. У зв`язку з наведеним позивачу необхідно сплати судовий збір за позовні вимоги майнового характеру (моральна шкода та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), який відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» має бути не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн).

Також вказує на те, що позовна заява ОСОБА_1 в супереч п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України не містить ціну позову, оскільки як вбачається із заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за час вимушеного прогулу, однак зазначені вимоги не містять обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню з відповідача на день звернення до суду з даним позовом з відповідним зазначенням ціни позову з врахуванням даних сум.

На виконання ухвали представник позивача подав заяву про усунення недоліків, в якій долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 1211,20 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2025 позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 10.09.2025 року у повному обсязі, оскільки не зазначив ціну позову та відповідно не сплатив судовий збір за іншу вимогу майнового характеру, не зазначив обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню з відповідача на день звернення до суду з цим позовом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, яке стало наслідком повернення позовної заяви, колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням вимог процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст. 3 ЦПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Статтею 5 вказаного закону визначено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказано, що: «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи».

Разом з тим, суд першої інстанції вказаного не врахував, та дійшов помилкового висновку, що пільга щодо сплати судового збору, яка передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така не є вимогою про стягнення заробітної плати або поновлення на роботі, а отже підлягає оплаті судовим збором.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 209/2226/22, від 13 березня 2024 року у справі № 127/15018/23

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відтак, апелянт вірно зауважив, що звільнений від сплати судового збору в силу положень 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо незазначення позивачем ціни позову, а саме обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню з відповідача на день звернення до суду з цим позовом, слід зауважити, що питання щодо періоду та розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами статті 235 КЗпП України вирішує саме суд одночасно з поновленням особи на посаді та з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

При цьому суд не врахував, що для здійснення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач у позовній заяві просив, зокрема, витребувати довідку про середньомісячну заробітну плату.

Щодо посилання відповідача на додану до позовної заяви довідку із ПриватБанку про операції на картковому рахунку, як на джерело зарплатних зарахувань роботодавця, то таке є необґрунтованим, оскільки банківська виписка відображає лише факт руху на рахунку, втім не є документом, який підтверджує розмір нарахованої заробітної плати, її складові та періодичність, у зв`язку з чим не може бути використана для визначення середнього заробітку.

З огляду на вищезазначене, повернення судом першої інстанції позовної заяви позивачеві з наведених в ухвалі підстав є необґрунтованим і таким, що суперечить нормам процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення на неї окремого аналізу не потребують, оскільки наведені вище обставини є самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: