Справа № 579/1755/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сергієнко Ж.М.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кролевець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради, про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить суд: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

припинити стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 428 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 813 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, з дня звернення до суду.

Свої вимоги мотивує тим , що відповідач ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов`язків, ніякої участі у житті дітей не приймає, вихованням не займається, не приймає участі у їх розвитку та не піклується про них взагалі. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом з ним. Мати ОСОБА_3 з дітьми не проживає, участі в їх вихованні не приймає.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання з`явилися, позов підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з?явилася , надала письмову заяву, за змістом якої просить справу розглядати без її участі , покладається на розсуд суду (а.с. 97).

Третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області в судове засідання не з`явилася, просить справу розглядати без участі їхнього представника (а.с.88, 96).

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 14 липня 2017 року було розірвано (а.с.16).

Сторони є батьками дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 14,15).

Відповідач змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 25 липня 2024 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.20).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с. 18,19).

Відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.37), проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с.97).

За змістом позову відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, ніякої участі у житті дітей не приймає, вихованням не займається, не приймає участі у їх розвитку та не піклується про них взагалі.

За змістом довідки Кролевецької гімназії № 6 Кролевецької міської ради від 23 червня 2025 року мати дітей контакту з освітнім закладом не підтримує, успішністю дітей не цікавиться , з учителями не спілкується , батьківські збори не відвідує. (а.с.25).

За змістом довідки КП «Центр первинної медико- санітарної допомоги» Кролевецької міської ради мати дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до закладу не з`являється.

Питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розглядалось органом опіки та піклування в виконавчого комітету Кролевецької міської ради . Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що мати дітей ОСОБА_6 має іншу сім?ю та на утриманні у неї перебуває двоє дітей віком до трьох років , діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані за місцем проживання батька, мати участі у вихованні дітей не приймає , кошти на утримання дітей не надає, до служби надходять анонімні звернення відносно поведінки матері та ухилення її від виховання дітей , дітьми крім батька опікується баба .

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 25 липня 2025 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21-22).

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_6 має іншу сім?ю та на утриманні у неї перебуває двоє дітей віком до трьох років, що не заперечується позивачем та підтверджується висновком органу опіки та піклування (а.с.21-22).

Рішенням Кролевецького районного суду від 12 березня 2025 року, яке набрало законної сили встановлено , що відповідачка після 25 липня 2024 року відвідувала дітей , приходила до них (а.с.28-29).

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Позивачем та органом опіки та піклування всупереч ст. 81 ЦПК України не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зокрема: не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

З наданих позивачем доказів судом не встановлено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Судом встановлено , що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей, зазначену обставину суд серед іншого розцінює як поважну .

Відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей є недостатньо обрунтованими та таким, що суперечить інтересам дітей, оскільки судом встановлено, що відповідач не змінювала свою поведінку по відношенню дітей , однак крім дітей, які проживають з позивачем, має на утриманні двох дітей 16 грудня 2024 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.19 СК України суд не погоджується з вищевказаним висновком щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

У висновку органу опіки та піклування не було враховано при вирішенні питання доцільності позбавлення батьківських прав матері за обставин коли батько є військовозобов`язаним, а в умовах воєнного стану орган опіки має належно з`ясувати питання доцільності позбавлення батьківських прав, ураховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин.

Орган опіки та піклування враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати свій висновок про можливість позбавлення матері батьківських прав коли з позовом звертається батько.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що діти з 25 липня 2024 року проживають з батьком , а мати має на утриманні двох малолітніх дітей , суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Суд не приймає до уваги рішення суду, за змістом яких до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП притягується Особа 1 (а.с.26), висновок органу опіки та піклування в частині анонімних звернень на поведінку матері, які розгляду не підлягають (а.с.22).

Згідно ч. 1 , ч. 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Поважних об`єктивних причин, через які докази не подані до суду позивач не зазначав, та доказів існування поважності таких причин суду не надав.

Судом не встановлювався додатковий строк для подання доказів позивачем .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається за заявою заявника і суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (див. постанову Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 910/12042/22).

Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Суди у цивільних справах не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 554/4001/17, провадження № 61-20093ск21).

Матеріали справи не містять доказів та й доводів, які б свідчили про наявність перешкод для ОСОБА_1 щодо своєчасного звернення за професійною правничої допомогою.

Тобто час такого звернення залежав виключно від його волевиявлення.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Саме з цих підстав суд не приймає до уваги докази подані позивачем 9 жовтня 2025 року (а.с.53-67).

Крім того частина наданих доказів є нечитабельною.

Інші доводи позивача, в зазначеній частині позову не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

За рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 27 червня 2017 року по справі № 579/730/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 428 (чотириста двадцять вісім) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30-31).

За рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 лютого 2019 року по справі № 579/2042/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліменти на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 813 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття (а.с. 32-33).

Судом встановлено, що місце проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначено разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.20), діти зареєстровані за місцем проживання АДРЕСА_1 (а.с.18,19) за місцем проживання батька.

Відповідач має іншу сім`ю , проживає окремо , що вбачається з матеріалів справи.

Між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дітей.

Вказані обставини підтверджуються вищепроаналізовами матеріалам справи .

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Фактично позивач ставить питання про звільнення від сплати аліментів та стягнення на його користь з відповідача аліментів на утримання дітей.

За вказаних обставин, враховуючи, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на яких стягуються аліменти, проживають та знаходяться на утриманні батька (платника цих аліментів), а мати дітей (отримувач аліментів) не утримує їх (у т.ч. і за рахунок аліментів), суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються за рішеннями Кролевецького районного суду від 27 червня 2017 року по справі № 579/730/17 та від 12 лютого 2019 року по справі № 579/2042/18.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатною особою, має на утриманні двох дітей , повинна влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати всіх своїх дітей.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей, розмір яких суд визначає 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття.

Суд вважає за необхідне, після вступу даного рішення в законну силу, відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішень Кролевецького районного суду Сумської області від 27 червня 2017 року по справі № 579/730/17 та від 12 лютого 2019 року по справі № 579/2042/18 на утримання дітей, після його повного виконання.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача у розмірі, який ним понесено в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 167 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, місцезнаходження: 41300, Сумська область, м.Кролевець, вул. Грушевського, 19, про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються з ОСОБА_1 за рішеннями Кролевецького районного суду Сумської області від 27 червня 2017 року справа № 579/730/17 та від 12 лютого 2019 року справа № 579/2042/18.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Виконавчі листи, видані на підставі рішень Кролевецького районного суду Сумської області від 27 червня 2017 року справа № 579/730/17 та від 12 лютого 2019 року справа № 579/2042/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, відкликати після набрання рішенням суду законної сили та після його повного виконання.

Аліменти стягувати з дня набрання чинності рішенням суду.

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 22 грудня 2025 року.

Суддя О. В. Моргун