печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13», про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»), звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 46173,24 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5079,06 грн., три відсотки річних у розмірі 1271,35 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 18673,17 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2054,05 грн., три відсотки річних у розмірі 514,15 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 66917,24 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7375,24 грн., три відсотки річних у розмірі 1851,43 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 69942,11 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 7755,07 грн., три відсотки річних у розмірі 1963,99 грн., та 3443,55 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги № 601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 1 травня 2018 року теплової енергії.

Відповідачі є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити інфляційні втрати та три проценті річних. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценті річних.

На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою судді від 7 березня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

26 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання вказує, що з 27.08.1992 по 13.06.2017 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 (рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7828/17-ц від 13.06.2017 про розірвання шлюбу).

Подружжя має спільних 5 спільних дітей, а саме три повнолітні дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дві неповнолітні дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час шлюбу, мною ОСОБА_2 було набуто у власність квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому, вищевказана квартира було відчужено на користь ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується Договором дарування квартири від 18.06.2016, посвідченого за № 3527 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лукасевич Л.М. Крім цього, 09.08.2021 ОСОБА_6 передала вищевказану квартиру до статутного капіталу ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13», що підтверджується інформаційною довідкою № 315-4 від 25.03.2025.

Таким чином, у періоди, заявлені позивачем в позовних вимогах, а саме з 18.06.2016 по 09.08.2021 єдиним власником була матір ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , а з 09.08.2021 і по теперішній час - ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13», та несуть повну цивільно-правову відповідальність перед надавачами комунальних послуг, у разі їх надання у квартиру.

Крім того, 03.07.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір між батьками щодо проживання та участі у вихованні дітей, посвідчений за № 926 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куц В.А., відповідно до п. 1.2. якого Сторони домовились про місце проживання дітей разом з матір`ю за адресою її місця проживання. З 2016 року, ОСОБА_2 разом з дітьми проживала в інших орендованих приміщеннях. У зв`язку з повномасштабний вторгненням на територію України з боку російської федерації у березні 2022 року, вона разом з дітьми евакуювалась до Італії, де і проживає на теперішній час. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з 2016 року навчались та проживають на теперішній час за межами території України. Наголошує на тому, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і лише ІНФОРМАЦІЯ_6 досягла повноліття, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття лише ІНФОРМАЦІЯ_7 і в указаний позивачем період формування заборгованості була неповнолітня, що виключає її цивільно-правову відповідальність, як і цивільно-правову відповідальність з приводу стягнення заборгованості з неповнолітньої доньки Таким чином, з 2016 р. ані ОСОБА_2 , ані її діти не були як власниками вищевказаної квартири так і її користувачами.

Вважає, що належним відповідачем є власник майна - ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13», а справа підсудна Голосіївському районному суду м. Києва, та просить відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності.

Ухвалою суду від 19 червня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13».

2 жовтня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

17 грудня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01 травня 2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як визначено у ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Звертаючись до суду з позовом, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» обґрунтовує тим, що відповідачі, є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 , та не оплачують житлово-комунальні послуги за період до 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 31.10.2021, які надає позивач як споживачам зазначеної квартири.

Так, 18 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лукасевич Л.М. за реєстровим № 3527, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з інформаційної довідки № 315-4 від 25.03.2025 встановлено, що з 9 серпня 2021 року власником квартири АДРЕСА_2 є ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13».

Отже, з 18 червня 2016 року по 8 серпня 2021 року власником вище вказаної квартири була ОСОБА_6 , а з 9 серпня 2021 року ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13».

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

За положеннями ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2. ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За приписами ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є неналежними відповідачами у справі, оскільки належними відповідачами є власники квартири.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 1 - 4 ст. 51 ЦПК України).

Аналіз наведених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18).

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, оскільки останні є неналежними відповідачами.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13», слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як визначено у ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Отже, ухвалою суду від 19 червня 2025 року клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів - задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 , яка була власником вище вказаної квартири з 18 червня 2016 року по 8 серпня 2021 року, та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13», яке стало власником з 9 серпня 2021 року ТОВ «МЕГАТРЕЙД 13».

Проте, представником позивача не надано суду уточненої позовної заяви, де збільшено коло відповідачів та доповнено позовні вимоги з відповідними розрахунками заборгованості за вказані періоди.

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 319, 331, 332, 382, 360, 509 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 7, 9, 14, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275-279,353, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАТРЕЙД 13», про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивній частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18 грудня 2025 року.

Суддя О.Л. Бусик