Житомирський апеляційний суд
Справа №285/7632/23 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/7632/23 за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії посадової особи органу державної виконавчої служби, за апеляційною скаргою Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Літвин О.О. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчука Ю.В. про арешт коштів боржника від 01.08.2025 у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

В обґрунтування скарги зазначала, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року у справі №285/7632/23-ц позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 . Встановлено ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з сином способи участі: проведення спільного відпочинку щорічно влітку 21 день поспіль та взимку 7 днів під час канікул, з урахуванням особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів, без присутності матері, але за її попереднім узгодженням, в інші дні за спільною домовленістю між батьками дитини; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого можливого зв`язку. В задоволенні решти вимог відмовлено. Також зобов`язано ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_3 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про початок канікул, місцезнаходження дитини та виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою та зобов`язано ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про намір прибути для побачення з сином. Вказує, що 12.06.2025 ОСОБА_3 до Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище рішення суду від 22.04.2024 по справі №285/7632/23-ц. Зазначає, що 17.06.2025 у межах ВП НОМЕР_2 державним виконавцем Звягелького ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що 01.08.2025 державним виконавцем Звягелького ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 . Стверджує, що арешт було накладено на картковий рахунок ОСОБА_1 , який використовується для отримання аліментів на малолітню дитину. Вважає, що зазначена вище постанова від 01.08.2025 винесена з порушенням положень ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене просила задовольнити скаргу в повному обсязі.

Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано постанову державного виконавця Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.08.2025 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про арешт коштів боржника незаконною та скасовано.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подало апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 01.08.2025 у ВП НОМЕР_2 була направлена у електронному вигляді (обмін постановами з ЄСІТС) сторонам виконавчого провадження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 через систему АСВП на їхні електроні кабінети 01.08.2025 13:30. Проте, при постановленні ухвали від 01.10.2025, судом першої інстанції не було враховано той факт, що скаржником пропущено 15-денний строк на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 01.08.2025 у ВП НОМЕР_2 та безпідставно поновлено строк на оскарження без вивчення всіх доводів та обставин по справі. Зазначає, що ОСОБА_1 не зверталася до відділу ДВС із заявою про визначення рахунку для здійснення видаткових операцій. Вказує, що висновок суду першої інстанції про не накладення арешту на грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру не підтверджується жодною нормою ЗУ «Про виконавче провадження». Стверджує, що винесення постанови про арешт коштів боржника від 01.08.2025 є заходом примусового виконання, який спрямований на стягнення суми виконавчого збору від 17.06.2025 та витрат виконавчого провадження від 17.06.2025 у рамках відкритого виконавчого провадження НОМЕР_2 і не позбавляє боржника їх самостійно оплатити. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

22 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 не перебуває на території України, тому з метою отримання інформації та документів про підстави накладення арешту на рахунок, було надіслано 21.08.2025 адвокатський запит до органу ДВС. 04.09.2025 було отримано відповідь на адвокатський запит разом з копією постанови від 01.08.2025 та протягом 10 робочих днів подано скаргу на вказану постанову. Стверджує, що адреса електронної пошти, на яку ДВС, за їх твердженнями, надсилав постанови та яка була вказана у заяві про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не належить, вона користується електронною поштою з адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вказано в її заявах до суду по даній справі та яка відома ВДВС, оскільки вони вказали про неї у відзиві на скаргу. Звертає увагу на те, що арешт було накладено на картковий рахунок ОСОБА_1 , який використовується для отримання аліментів на малолітню дитину, тобто з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року по справі №285/7632/23-ц позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з сином способи участі: проведення спільного відпочинку щорічно влітку 21 день поспіль та взимку 7 днів під час канікул, з урахуванням особливостей такого відпочинку, стану здоров`я дитини, рекомендацій лікарів, без присутності матері, але за її попереднім узгодженням, в інші дні за спільною домовленістю між батьками дитини; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого можливого зв`язку. В задоволенні решти вимог відмовлено. Зобов`язано ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_3 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про початок канікул, місцезнаходження дитини та виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою. Зобов`язано ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 не пізніше ніж за два тижні до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про намір прибути для побачення з сином.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення наступним абзацом: Порядок виконання визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організувати щоденне спілкування дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 у режимі відеозв`язку та аудіозв`язку через мобільні засоби у погоджений з дитиною час, з урахуванням його режиму дня. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року скасовано. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року залишено в силі.

26 травня 2025 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області видано виконавчий лист №285/7632/23.

17.06.2025 державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.М. були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 190,46 грн та про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 000 грн., які 21.06.2025 були надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом за її адресою проживання, вказаною у заяві стягувача.

Згідно копії поштового конверта, кореспонденція адресована ОСОБА_1 повернулася - 25.06.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

21.07.2025 державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.М., постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 190,46 грн та про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 000 грн були надіслані ОСОБА_1 на її електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_3

01.08.2025 державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.М. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 винесено постанову про арешт коштів боржника у розмірі суми стягнення (0,00 грн) з урахуванням виконавчого збору (16 000 грн) та витрат виконавчого провадження (190,46 грн), що складає 16 190,46 грн., якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1

АТ КБ «Приватбанк» постанову про арешт коштів прийняв до виконання - «Часткове виконання. Арешт накладений. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови»; АТ «Райффайзен Банк» також прийняв до виконання - «Часткове виконання»; АТ «Універсал Банк» повернув без виконання (інші причини) - «Без виконання. Ідентифікацію клієнта Банку не виконано»; АТ «Акцент-Банк» повернув без виконання (інші причини) - «Не знайдено клієнта за identCode або code», інші банківські установи повернули вказану постанову без виконання, у зв`язку з відсутністю відкритих рахунків у боржника.

21.08.2025 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 направлено запит до Звягельського ВДВС про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2025 та копії інших постанов, що приймалися в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Згідно копії поштового конверта та витягу з офіційного сайту «Укрпошта» ОСОБА_5 отримала копії постанов, що приймалися в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 - 04.09.2025.

З наданої ОСОБА_1 виписки з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві КБ «ПриватБанк», слідує, що він використовується для отримання аліментів на малолітню дитину.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, який перебуває на примусовому виконанні, носить немайновий характер, а закон прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, то державний виконавець має застосовувати тільки ті заходи, які передбачені Розділом 8 Закону. Ці заходи повинні бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру. Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктами 6 та 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що стягнення на майно боржника у вигляді накладення арешту на грошові кошти здійснюється у розмірі та обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Разом з цим, у межах ВП НОМЕР_2 здійснюється виконання рішення суду немайнового характеру, виконання якого за рахунок майна та коштів боржника не здійснюється.

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Аналіз положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є різними за своєю правовою природою, тому для цих рішень встановлено різний порядок їх виконання.

Тобто положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на майно та грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Ковальчуком Ю.В. накладено арешт на рахунок, на який надходять аліменти на дитину.

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Відтак, аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернуто стягнення.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. При цьому СК України уточнює правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі №682/690/16-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки виконавчий лист, виданий на виконання Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2024 року у справі №285/7632/23-ц, який перебуває на примусовому виконанні, носить немайновий характер, а закон прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, то державний виконавець має застосовувати тільки ті заходи, які передбачені Розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження». Ці заходи повинні бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру.

Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №752/22214/16-ц (провадження №61-21694св19) та від 13 вересня 2023 року у справі №761/17501/21 (провадження №61-7341св23).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №759/2328/16-ц (провадження №61-22847св19) викладено висновок, що «на відміну від Розділу VІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» (статті 48-62) Закону України «Про виконавче провадження», Розділ VІІІ «Виконання рішень немайнового характеру» (статті 63-67) цього Закону не надає виконавцю повноважень накладати арешт на майно та грошові кошти боржника.

Намагання приватного виконавця забезпечити виконання судового рішення за допомогою заходів (шляхом накладення арештів), які прямо не передбачені Розділом VІІІ Закону України «Про виконавче провадження», та без дотримання встановленого статтею 435 ЦПК України порядку зміни способу виконання рішення суду є втручанням у право боржника на розпорядження своїм майном».

Крім того, за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про пропуск скаржником строку звернення до суду зі скаргою є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на оскарження дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Однак, якщо особа з поважних причин пропустила строк для подання скарги на рішення, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби то у відповідності до норм статті 449 ЦПК України вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних для цього причин за заявою заявника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 (провадження №61-16974св19) зазначено, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

У разі зміни сторони місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня їх винесення.

З матеріалів справи встановлено, що 01.08.2025 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 винесено постанову про арешт коштів боржника у розмірі суми стягнення (0,00 грн) з урахуванням виконавчого збору (16 000 грн) та витрат виконавчого провадження (190,46 грн), що складає 16 190,46 грн., якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Доказів направлення ОСОБА_1 копії вказаної постанови на поштову адресу чи на електронну адресу матеріали справи не містять.

21.08.2025 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 направила запит до Звягельського ВДВС про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2025 та копії інших постанов, що приймалися в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, який отримано Звягельським ВДВС у Звягельському районі Житомирської області - 27.08.2025.

01 вересня 2025 року Звягельським ВДВС у Звягельському районі Житомирської області на електронну адресу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направлено копії постанов, що приймалися в межах виконавчого провадження НОМЕР_2. Доказів щодо дати отримання запитуваних документів матеріали справи не містять.

Натомість, згідно копії поштового конверта та витягу з офіційного сайту «Укрпошта» ОСОБА_5 отримала копії постанов, що приймалися в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, зокрема і постанову про арешт коштів боржника від 01.08.2025 - 04 вересня 2025 року.

Скаргу подано до суду через підсистему «Електронний суд» - 15 вересня 2025 року.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було обґрунтовано поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк звернення до суду зі скаргою, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для її скасування відсутні.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції ухвала суду першої інстанції залишена без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді