УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючої судді Балацької О.Р.,

секретаря судового засідання Бугайчук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання,

встановив:

Представник ОСОБА_1 адвокат Ошурко Йосип Миколайович звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, в якій просить суд зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт, номер запису обтяження № 9121626 від 06.10.2009, накладений 06.10.2009 на підставі постанови б/н державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Ілюк Н.В.

В обґрунтування скарги зазначив, що накладений у 2009 році арешт на належне ОСОБА_1 майно з реєстраційним номером обтяження № 9121626 є таким, що зберігається без чинної правової підстави, оскільки виконавче провадження, в межах якого його було накладено, завершене та матеріали знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання, а орган державної виконавчої служби не може ідентифікувати виконавчий документ, сторони та предмет стягнення, а також не має можливості самостійно скасувати арешт; за відсутності відкритого виконавчого провадження, вимог стягувача та легітимної мети забезпечення виконання рішення подальше існування арешту є непропорційним, необґрунтованим втручанням у право власності скаржника, порушує його право на мирне володіння майном та перешкоджає реалізації повноважень власника, у зв`язку з чим є підстави для судового зобов`язання органу ДВС зняти зазначений арешт.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2025 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, діючи через представника Мельника В.В. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі Відділу.

Представник скаржника адвокат Ошурко Й.М. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі скаржника та його представника.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, щодо якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) міститься запис про обтяження № 9121626, зареєстрований 06.10.2009 на підставі постанови б/н від 06.10.2009 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Іл?юк Н.В., яким накладено арешт на все нерухоме майно заявника, крім житлового будинку та земельної ділянки; зазначений арешт існує станом на час розгляду справи та обмежує право заявника на вільне користування і розпорядження належним йому майном. (а.с. 6-8)

Судом також встановлено, що у жовтні 2025 року заявнику стало відомо про наявність такого обтяження, у зв`язку з чим його представником подано заяву до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту. Із наданої суду письмової відповіді начальника зазначеного відділу ДВС вбачається, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості, які б дозволяли ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого у 2009 році було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а також встановити виконавчий документ, сторони та предмет стягнення. Матеріали завершених виконавчих проваджень за 2009 рік були знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, унаслідок чого орган державної виконавчої служби позбавлений можливості перевірити правові підстави накладення арешту та самостійно його скасувати. За таких обставин Відділом ДВС заявнику відмовлено у знятті арешту та роз`яснено необхідність звернення до суду. (а.с. 18)

На момент розгляду справи відсутні докази існування відкритого або чинного виконавчого провадження, непогашеної заборгованості чи майнових вимог стягувача до ОСОБА_1 , тоді як арешт, накладений понад 16 років тому, продовжує формально існувати в реєстрі та створює заявнику істотні перешкоди у здійсненні права власності.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 55 Конституцією України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV у редакцій чинній на момент виникнення обставин щодо накладення арешту).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем. Крім того, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до статті 56 Закону «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави та порядок зняття арешту, зокрема особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Частина п`ята цієї статті передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділу VІІ ЦПК України. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 № 904/51/19.

Згідно з статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд вважає, що права скаржника порушені, оскільки наявність безпідставного арешту протягом більш ніж 17 років суттєво обмежує права власника, які гарантуються нормами статті 41 Конституції України та 317 ЦК України. Позаяк кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Також стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожної особи мирно володіти своїм майном.

Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню. Водночас, Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтвердив, що матеріали за 2009-2011 роки були знищені, що унеможливлює ідентифікацію виконавчих документів на підставі яких накладено арешт на майно скаржника та вчинення Відділом відповідних дій щодо зняття обтяжень з майна скаржника.

Суд дійшов переконання, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі, так як наявні обмеження на майно ОСОБА_1 за відсутності чинних виконавчих проваджень. Наявність арешту, що був накладений постановами відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції є невиправданим втручанням у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, та має бути знятий Відділом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 354, 355, 447-452 ЦПК України, суд,

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт, номер запису обтяження № 9121626 від 06.10.2009, накладений 06.10.2009 на підставі постанови б/н державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Ілюк Н.В.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Рівненського апеляційного суду через Рiвненський мiський суд Рівненської області.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2025.

Суддя Ольга БАЛАЦЬКА