ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9465/25 Справа № 235/5841/24 Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням (а.с. 1-3), в обґрунтування якого посилався на те, що він протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 23 роки 03 місяці 08 днів.

З відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» перебував у трудових відносинах в період часу з 11.08.2007 року по 29.09.2023 року, в останній час працював гірничим робітником підземним, гірничим робітником очисного забою, машиністом гірничовиїмочних машин з повним робочим днем під землею, звільнений 29.09.2023 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійна важкість праці з нахилами корпусу і контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками.

Час роботи на підприємстві відповідача став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійного захворювання.

01.12.2023 року складено акт за формою П-4, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 04.12.2023 року, яким встановлено, що хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза загострення, прикореневий, базальний, пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами - захворювання професійні, встановлені вперше.

За результатами медичного освідкування 08.12.2023 року в міжрайонній медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, визначено за сукупністю профзахворювань 65% втрати працездатності, з 08.12.2023 року до 01.01.2027 року.

Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків. Внаслідок вказаного, позивач відчуває суттєві незручності, свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків з оточуючими.

Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 196 820,00 гривень, виходячи з розрахунку 1% втрати працездатності = 3 028 гривень (розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи), що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у сумі 196 820,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В інших частині позовних вимогах відмовлено.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднесено на рахунок відповідача, стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі 490 (чотириста дев`яносто) гривень 93 (дев`яносто три) копійки (а.с. 39-45).

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 46-49).

Позивач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду змінити, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»):

- 11.08.2007 року - прийнятий учнем гірничим робочим підземним з повним робочим днем в шахті;

- 20.07.2007 року переведений гірничим робочим 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- 04.04.2011 року - переведений учнем гірничого робочого очисного забою підземного з повним робочим днем в шахті на час практики;

- 19.09.2011 року переведений гірничим робочим очисного забою підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті;

- 05.01.2015 року - переведений учнем машиніста гірничих виїмочних машин підземним з повним робочим днем в шахті на час практики до 23.03.2015 року;

- 05.08.2015 року - переведений машиністом гірничих виїмочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- 20.05.2022 року переведений гірником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- 15.06.2022 року переведений машиністом гірничих виїмочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- 29.09.2025 року - звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а.с. 5-8).

За результатами засідання центральної лікарсько експертної комісії від 08.12.2023 року 12ААВ №216276 про наявність професійного захворювання та висновки про умови праці: позивачу встановлена третя група інвалідності по професійному захворюванню строком до 01.01.2027 року та протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. Дата чергового перегляду 08.12.2026 року (а.с. 9).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 01.12.2023 року комісією із залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління інспекційної діяльності у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, лікаря - профпатолога КНП «Центр первинної медико санітарної допомоги» Новогородівської міської ради Донецької області, в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Ш/у «Покровське», провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та професійних захворювань ПрАТ «Ш/у «Покровське», голови профспілки ПрАТ «Ш/у «Покровське», заступника голови, головного технічного інспектора праці Покровсько - Мирноградської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості України, головного спеціаліста відділу профілактики та розслідування нещасних випадків управління контрольно перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - професійне захворювання у позивача ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в підземних умовах праці обумовленими впливом шкідливого виробничого фактору: недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та недосконалістю технологічного процесу (а.с. 16-18).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 13.11.2023 року по 27.11.2023 року в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза загострення. Прикореневий, базальний, пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним та больовим синдромами. (а.с. 13-14).

Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко функціональних обстежень; динаміка та перебіг захворювань; їх розвиток під час роботи, інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 19.10.2023 року, згідно якої хворий підлягав комплексній дії виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (виробничий пил, фізичне навантаження); стаж в шкідливих умовах праці більше 16 років (а. с. 10)

08.12.2023 року ОСОБА_2 оглянутий в міжрайонній травматологічній МСЕК м. Покровська та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням за сукупністю професійних захворювань 65% з 08.12.2023 року до 01.01.2027 року, що підтверджується довідкою серійний номер 12 ААА №139615 (а.с. 9).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки втрата працездатності позивача сталася внаслідок професійного захворювання на виробництві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Враховуючи характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам процесуального та матеріального права на підставі досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про непогодження зі стягнутим місцевим судом розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості, прийняв до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності у розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності, врахував вину підприємства в заподіянні шкоди, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків та істотність вимушених змін в життєвих стосунках позивача.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення (постанова Великої Палати Верховного суду від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 грудня 2023 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» щодо безпідставного вирішення місцевим судом в оскарженому рішення питання щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів» заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржене рішення підлягає зміні шляхом виключення у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та зміни оскарженого рішення, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства».

Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року в іншій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 грудня 2025 року.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна