ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8692/25 Справа № 212/3987/25 Суддя у 1-й інстанції - Швець М.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»,

на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 червня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ61280979 від 28.03.2024 року у розмірі 14 466,19 грн станом на 15.04.2025 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 28.03.2024 року Рудий Ю. З., будучи клієнтом Банку, уклав з позивачем кредитний договір № АВН0СТ61280979 щодо надання останньому кредиту в розмірі 7 400 грн строком на 36 місяців (тобто до 27.03.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач не своєчасно та не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, в результаті чого станом на 15.04.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 14 466,19 грн, яка складається з: загального залишку заборгованості за кредитом - 7 400,00 грн, заборгованості за відсотками 6 381,83 грн, заборгованості за пенею 684,36 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 червня 2025 року у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.07.2025 року від Акціонерного товариства «Акцент-Банк» надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 червня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що договір підписано боржником за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 14466,19 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із наступного.

22.04.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» шляхом накладення електронного підпису підписані Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», Анкета-заява та Запевнення клієнта до Договору надання банківських послуг (а. с. 5-6). В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява є невід`ємною частиною разом із Запевненням клієнта до Договору про надання банківських послуг.

Анкета-заява та Запевнення свідчать про те, що відповідач погодився на банківське обслуговування. Водночас Заява відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», Анкета-заява та Запевнення Клієнта до Договору надання банківських послуг не містять посилання на номер відкритого йому рахунку (рахунків), хоча в Запевненнях Клієнта передбачена для заповнення відповідна графа (яка є незаповненою; а. с. 6). В Анкеті-заяві ОСОБА_1 просив встановити йому кредитний ліміт по рахунку на суму, зазначену у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4 % на місяць з першого дня користування кредитом.

28 березня 2024 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису підписав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ61280979 (а. с. 8-9), Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (а. с. 10), Паспорт споживчого кредиту (а. с. 7). Згідно з такою Заявою відповідачу надається строковий кредит на 36 місяців у розмірі 7 400,00 грн. Процентна ставка 85 % річних. Відповідно до п. 9 Заяви, платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 482177. Паспорт споживчого кредиту містить аналогічну зазначеній у Заяві інформацію щодо кредитування.

Позивач долучив до позову Розрахунок заборгованості за договором № АВН0СТ61280979 від 28.03.2024, укладеного між позивачем та клієнтом ОСОБА_1 станом на 15.04.2025 року, де зазначено про борг 14 466,19 грн, який складається з: загального залишку заборгованості за кредитом - 7 400,00 грн, заборгованості за відсотками 6 381,83 грн, заборгованості за пенею 684,36 грн (а. с. 12).

На підтвердження обставини видачі кредиту позивач надав меморіальний ордер № TR.35019584.55883.65455 від 28.03.2024 (далі «ордер»; а. с. 13). У цьому ордері платником зазначений ОСОБА_1 , отримувачем коштів ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»; сума 7 400 грн; призначення платежу: видача кредиту згідно договору № № АВН0СТ61280979 від 28/03/2024. Цей ордер не містить підписів відповідальних за його оформлення осіб та штамп банку, будь-яких відміток банку про те, що платіж проведено, штамп банку також відсутній.

Оформлення меморіальних ордерів регулювалося Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ № 22 від 22.01.2004 (втратила чинність 01.08.2022). Згідно з Додатком 9 до цієї Інструкції «Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів та відомості» визначалася вимога про заповнення реквізиту «підпис банку»: ставляться підписи відповідального виконавця банку, який оформив меморіальний ордер, та працівника, на якого покладено функції контролера.

Отже, у зв`язку з тим, що платником зазначений відповідач, а отримувачем коштів сам позивач, а також із тим, що ордер не містить підписи уповноважених осіб та відміток про те, що платіж проведений, суд оцінює цей доказ як такий, що не підтверджує обставину видачі кредитних коштів відповідачу позивачем.

Інших документів на підтвердження обставини видачі (перерахування) кредитних коштів, користування такими кредитними коштами позивач суду не надав.

«Виписка по кредиту», надана позивачем (а. с. 14) не є випискою з рахунку відповідача. І хоча позивач позначив її серед додатків як «6. виписка по рахунку на підтвердження погашень» (а. с. 4 зворот), вона не відповідає вимогам до банківських виписок з огляду на таке. Обставина заборгованості може підтверджуватися лише первинними документами або зведеними обліковими документами, складеними на основі первинних. Саме такі документи є підставою для бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими зведеними обліковими документами можуть бути, серед іншого, виписки з рахунку.

Документ під назвою «Виписка по кредиту» за період 28.03.2024 14.04.2025 (а. с. 14) не містить посилання на номер банківського рахунку, зміст та обсяг господарської операції, який дозволить, зокрема, встановити обставину зарахування/перерахування коштів (коли, ким, яку суму, з якого на який рахунок відбулося перерахування, призначення платежу тощо). Зокрема, у першому рядку таблиці «Виписки по кредиту» зазначено про тіло кредиту 0; відсотки та комісії 0; прострочена заборгованість 0; нарахування 541,64 грн; перенесення заборгованості на прострочку 580,34 грн; заборгованість на кінець періоду 7 941,64 грн. Стовпчики «тіло кредиту», «відсотки та комісії», «прострочена заборгованість» в усій таблиці містять цифру «0». Отже, така «виписка» не дає відповіді на питання: звідки виникла заборгованість 7 941,64 грн, про яку заявив позивач.

В жодному документі, наданому позивачем, не зазначено рахунок/рахунки позивача, відкриті в АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Пунктом 9 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» передбачено лише номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту; проте сам номер рахунку не зазначений (а. с. 8).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості (а. с. 12) суд оцінює як аналітичний документ банку, складений в односторонньому порядку, тому він не є безспірним доказом обставин видачі кредиту та наявності боргу.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставин отримання кредитних коштів та користування ними, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. Позивач на підтвердження обставин кредитування належних та допустимих доказів, достатніх у своїй сукупності, не надав. Суд дійшов висновку про доведеність обставини укладення кредитного договору, однак вважає не доведеними обставини отримання відповідачем кредитних коштів, користування такими коштами. Виписку по кредиту суд оцінив як неналежний та недопустимий доказ, оскільки вона не містить інформації про отримання відповідачем кредитних коштів та не відповідає вимогам закону до банківських виписок. Меморіальний ордер суд також оцінив як неналежний доказ, оскільки у ньому платником зазначений відповідач, а отримувачем коштів - позивач. Розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує обставини перерахування кредитних коштів, користування кредитними коштами.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставин отримання відповідачем від позивача кредитних коштів за усіма кредитними договорами, користування такими коштами. Оскільки ці обставини не доведені (отже, не встановлені судом), не доведена підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними, комісії тощо.

У зв`язку з цим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Але колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитись не може з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються відповідними доказами.

Заява про надання послуги «Швидка готівка» від 28.03.2024 року підписана ОСОБА_1 електронним цифровим підписом (а.с. 8-9), містить суму кредиту -7400 грн. та визначену процентну ставку за користування кредитом.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк

або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку

з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет- магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20).

Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та має заборгованість, яка розрахована у відповідності до умов кредитного договору (а.с.14).

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги підтверджені належними доказами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивача, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2422,40 грн. (а.с.28) та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн. (а.с.72) загальною сумою 6056 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 16 червня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк () заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ61280979 від 28.03.2024 року, станом на 15.04.2025 року у розмірі 14 466, 19 грн., судовий збір за подання позову та апеляційний розгляд справи у розмірі 6056 грн., а загалом стягнути 20 522 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять дві) гривні 19 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: