ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/684/25 Справа № 185/5047/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
22 грудня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
розглянувши без повідомленням учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №185/5047/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Іщик Микола Васильович, ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
У травні 2024 року ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПН ПРНО Іщик М.В., ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 1-6), в якому просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПН ПРНО Іщик М.В., ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. 153-156).

Постановою Дніпровського апеляційного суду 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2024 року скасовано з ухваленням нового рішення.

Позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПН ПРНО Іщик М.В., ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, загальна площа (кв.м): 34,2, житлова площа (кв.м): 14,8, Опис: однокімнатна квартира. Приміщення: №1 сіни, № 2 кухня, № 3 жила кімната, 1/2 прим. №І тамбур, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 17.10.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ПРНО Іщик М.В., зареєстрованого в реєстрі за №1065.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру, загальна площа (кв.м): 34,2, житлова площа (кв.м): 14,8, Опис: однокімнатна квартира. Приміщення: №1 сіни, № 2 кухня, № 3 жила кімната, 1/2 прим. №І тамбур, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер РНОНМ 24, індексний номер рішення: 69772426 від 17.10.2023 року, номер відомостей про речове право: 52145441.

Припинено право власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру, загальна площа (кв.м): 34,2, житлова площа (кв.м): 14,8, Опис: однокімнатна квартира. Приміщення: №1 сіни, № 2 кухня, № 3 жила кімната, 1/2 прим. №І тамбур, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер РНОНМ 24.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплачений судовий збір по 6 661 грн 60 коп з кожного (т. 2 а.с. 26-38).

29 листопада 2024 року директор ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" Скребець О.С. засобами поштового зв`язку направив заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №185/5047/24 в частині розподілу судових витрат, в якій заявник просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 47 500,00 грн (т. 2 а.с. 1-3).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №185/5047/24 - залишено без задоволення (т. 2 а.с. 47-49).

Постановою Верховного суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 108-114).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2025 року, зазначену справу передано судді-доповідачу Городничій В.С.

В період часу з 09.11.2025 року по 25.11.2025 року суддя-доповідач Городнича В.С., перебувала у відрядженні.

При новому розгляді, перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат і надані заявником документи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №754/14704/19-ц (провадження №61-15221св20).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі№336/934/22.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі №824/9/22 (провадження №61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини».

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі №487/4983/20.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі №910/12257/13 (провадження №14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі №756/8241/20 (провадження №61-9789св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі №705/2550/16-ц.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що під час розгляду даної справи у судах першої та апеляційної інстанцій ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" професійну правничу (правову) допомогу надавала адвокат Чміль Ю.В. на підставі та в обсягах згідно з договором №02/01-24 про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року та Додатку №1 до нього від 02.01.2024 року (т. 2 а.с. 6-9).

В позові та апеляційній скарзі ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (т. 1 а.с. 6, 170 зворот).

Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення керівник ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" Скребець О.С. надав докази на підтвердження понесення судових витрат за надання професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а саме: копію ордеру серія АЕ №1240121 від 03.01.2024 року (т. 2 а.с. 5); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3080 від 10.06.2016 року (т. 2 а.с. 4); копію договору №02/01-24 про надання правової допомоги від 02.01.2024 року (т. 2 а.с. 6-7) та копію Додатку №1 до нього від 02.01.2024 року (т. 2 а.с. 8-9); копію акту про надання правової допомоги №7 від 29.11.2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №185/5047/24 (т. 2 а.с. 10), а також докази направлення заяви з додатками іншим учасникам справи (т. 2 а.с. 11-19).

Згідно умов договору укладеного між Адвокатським бюро Юлії Чміль, в особі керуючого бюро Чміль Ю.В. та ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", в особі директора Скребця О.С., а саме: п. 1.1. Договору бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; - складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; - складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); - представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах всіх форм та у всіх інстанціях під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань. Відповідно до п. 3.1. Договору вартість наданих юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Згідно п. 3.5. Договору за результатами надання юридичної допомоги співробітником (адвокатом) бюро складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість.

Додатком №1 від 02.01.2024 року до договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року сторонами визначено вартість послуг за надання клієнту правової (правничої) допомоги.

В Акті №7 від 29.11.2024 року, зазначено про те, що бюро відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року надав клієнту юридичні послуги у справі №185/5047/24, що розглядалась в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області та Дніпровському апеляційному суді, а клієнт прийняв надані послуги. Вартість послуг за період, вказаний в п. 1 цього Акту, ґрунтується на тарифах погоджених сторонами в Додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.01.2024 року та становить суму в розмірі 47 500,00 грн, яка включає в себе: - ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (4 год.) - 6 000,00 грн; - складання позовної заяви (перша інстанція) 4 000,00 грн; - складання додаткових пояснень (перша інстанція) 1 500,00 грн; - складання апеляційної скарги 5 000,00 грн; - участь у судовому засіданні в апеляційній інстанції (2 засідання) 6 000,00 грн; - гонорар за прийняття рішення на користь клієнта в справах по ЦПК 25 000,00 грн.

Надання зазначених в акті послуг підтверджується матеріалами справи.

Під час розгляду справи вперше, а саме у судовому засіданні 11.12.2024 року адвокат Ткач Т.В., яка діяла в інтересах відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №185/5047/24 посилаючись лише на те, що заявником, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не було зроблено відповідну заяву про це.

Однак, вказані заперечення спростовуються змістом позову та апеляційної скарги в яких ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (т. 1 а.с. 6, 170 зворот).

Під час нового розгляду справи від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких заперечень щодо вищевказаних доказів та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, апеляційний суд, взявши до уваги співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерії обґрунтованості й пропорційності, враховуючи відсутність заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу та клопотання про його зменшення, а також положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" та необхідність ухвалення додаткової постанови у даній справі щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" витрат на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі по 23 750,00 грн з кожного.

Керуючись ст. 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №185/5047/24 задовольнити.

Ухвалити у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Іщик Микола Васильович, ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати на професійну правничу допомогу адвоката за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі по 23 750 (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят) грн 00 коп з кожного.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст додаткової постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна