Номер провадження: 22-ц/813/4191/25
Справа № 2-7358/06
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М. Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 січня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року представник Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області звернувся до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище.

У заяві заявник просить змінити порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 2-7358/06, шляхом стягнення з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 346,94 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси Виконавчого комітету Одеської міської ради, оскільки Виконавчий комітет Одеської міської ради створений Одеською міською радою, підконтрольний та підзвітний їй, в Управлінні Казначейства відкриті рахунки Виконавчого комітету Одеської міської ради, безпосереднім правом розпоряджатися коштами місцевого бюджету наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не Одеська міська рада, а тому вважає, що наявні правові підстави для встановлення способу та порядку виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року, на виконання якої Приморським районним судом м. Одеси 03.08.2023 року видано виконавчий лист по справі № 2-7358/06 шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з Одеської міської ради з рахунків Виконавчого комітету Одеської міської ради, відкритих в органі Казначейства судових витрат у розмірі 5 346, 94 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., що не є заміною боржника у даній справі, а лише змінює порядок виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 січня 2025 року заяву представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище задоволено.

Встановлено спосіб і порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06, а саме: стягнути з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) з рахунку розпорядника коштів місцевого бюджету - Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, код ЄДРПОУ - 04056919) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346 (п`ять тисяч триста сорок шість) гривень 94 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року скасувати та заяву про встановлення порядку та способу виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Одеська міська рада вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки внаслідок встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали судом фактично на стадії виконання судового рішення замінено сторону (боржника) у справі з Одеської міської ради на Виконавчий комітет Одеської міської ради за відсутності належних на те правових підстав. Одеська міська рада наголошує на тому, що Управлінням державної казначейської служби України у м. Одеси не доведено наявності правових підстав для покладання обов`язку виконання рішення суду з Одеської міської ради саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради шляхом встановлення відповідного порядку виконання рішення суду. Втім, це залишено поза увагою Приморським районним судом м. Одеси та останнім, відповідно, порушено норми процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали, а саме ч. 3 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 02.12.2025 року о 14:30 годині, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Присутні в судовому засіданні представник Одеської міської ради - Старостін Олексій Сергійович та представник Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області - Кривогуз Сергій Юрійович не заперечували проти розгляду справи за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище, встановлюючи спосіб і порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06, а саме: стягнути з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) з рахунку розпорядника коштів місцевого бюджету - Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, код ЄДРПОУ - 04056919) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346 (п`ять тисяч триста сорок шість) гривень 94 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, суд першої інстанції виходив з того, що Одеська міська рада не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, що не може бути перешкодою для виконання судового рішення, а рішення суду згідно Конституції України повинно бути виконаним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2006 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище був задоволений (т. 1 а. с. 64-65).

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.11.2019 року ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище відмовлено (т. 1 а. с. 188-194).

Постановою Верховного суду України від 21.07.2021 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20.11.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 64-68).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2006 року (т. 2 а. с. 88-89).

Ухвалою Верховного суду України від 17.08.2022 року у задоволенні заяви адвоката Сокалюка В.П. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено (т. 2 а. с. 104-105).

Додатковою ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346,94 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. (т. 2 а. с. 138-139).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року відмовлено (т. 2 а. с. 176-177).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.09.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року залишено без змін. (т. 3 а. с. 83-85).

Таким чином судом встановлено, що на виконанні у заявника знаходиться виконавчий лист виданий Приморським районним судом м. Одеси від 03.08.2023 року по справі № 2-7359/06 про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат з 17.10.2024 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 січня 2025 року заяву представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище задоволено. Встановлено спосіб і порядок виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06, а саме: стягнути з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) з рахунку розпорядника коштів місцевого бюджету - Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, код ЄДРПОУ - 04056919) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 346 (п`ять тисяч триста сорок шість) гривень 94 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Частинами 1, 3, 4 стаття 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття «спосіб і порядок» виконання суднового рішення мають спеціальне значення, яку стосується виконавчого провадження. Спосіб означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій. Спосіб виконання суднового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, рішення суду про стягнення (арешт) коштів держаного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання.

Згідно з абз.1 пп. 2 п. 9 та абз. 2 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України /КМУ/ від 03 серпня 2011 року №845, органи казначейства змушені повертати виконавчі документи у разі, якщо боржником зазначено не розпорядника бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У відповідності до ст. 51 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно з ст. 22 Бюджетного Кодексу України Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Пунктом 1.1 Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, визначено, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.

Як вбачається з відповіді Державної казначейської служби України в м. Одесі у листі № 04-15-06/1865 від 27.09.2023 року якою повідомило ОСОБА_1 , що Одеська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків. Рахунки цієї установи, з яких можливо було здійснити безспірне списання в управлінні Казначейства або будь-якому іншому територіальному органі Казначейства відсутні (т.3 а. с. 112).

Крім того, управлінням Казначейства було направлено лист до Виконавчого комітету Одеської міської ради та Юридичного департаменту Одеської міської ради від 17.10.2024 року стосовно надання інформації про обслуговування Одеської міської ради централізованою бухгалтерію Виконавчого комітету Одеської міської ради або іншого органу місцевого самоврядування та надати інформацію стосовно вжиття заходів щодо додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року справа № 2-7358/06.

В листах, які надійшли до управління Казначейства від Виконавчого комітету Одеської ради та Юридичного департаменту Одеської міської ради вказано, що Одеська міська рада не обслуговується централізованою бухгалтерією будь-якого органу місцевого самоврядування та не має відкритих рахунків в органах Казначейства.

Відтак, з урахуванням того, що Одеська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що з метою реального виконання рішення суду у даній справі, стягнення судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу слід здійснювати з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.

З огляду на наведене, судова колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви представника Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області про встановлення способу та порядку виконання додаткової ухвали Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року по цивільній справі № 2-7358/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на горище, що в цілому відповідає правовій позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року по справі № 916/1952/17.

При цьому, доводи скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не є стороною у даній справі, а тому не може виконувати обов`язки за боржника Одеську міську раду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, по-перше, в даному випадку судом не було здійснено заміни боржника у даній справі, по-друге, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 64 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Враховуючи, що безпосереднім правом розпоряджатися коштами місцевого бюджету наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не Одеська міська рада, та те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради створений саме Одеською міською радою, підконтрольний та підзвітний їй, судова колегія вважає цілком обґрунтованим стягнення з Одеської міської ради за рахунок коштів міста Одеси в особі Виконавчого комітету Одеської міської ради відповідних грошових коштів, що лише змінює порядок виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Одеська міська рада не позбавлена можливості виконання рішення у добровільному порядку, однак, як свідчать наявні матеріли справи, таких дій вона не вчинила та добровільно рішення суду, як самостійно так й через відповідні виконавчі органи, щодо відшкодування сплачених судових витрат не виконала.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Інші доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, та спростованні наведеними у цій постанові мотивуваннями.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради- залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений: 11.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова