Справа № 307/3722/25
Провадження № 2/307/1314/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., представника позивача Кузьми Г.В., представника відповідача Кохман М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції сторін.

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_5 . Біологічним батьком дитини є ОСОБА_4 , однак 15 вересня 2023 року, на підставі заяви про визнання батьківства, ОСОБА_3 записаний батьком ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 на протязі останніх декілька років перебувала у Німеччині, а малолітню ОСОБА_5 залишила проживати з біологічним батьком ОСОБА_4 . Відповідачі не цікавилися життям ОСОБА_5 , її розвитком, не спілкуються з нею, не надають їй жодної матеріальної допомоги. На даний час дитина тимчасово влаштована до притулку в с-щі Батьово.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що із 2001 року перебувала 16 років у громадянському шлюбі із ОСОБА_4 . Від ОСОБА_4 вона народила шестеро дітей. Двоє дітей вона народила від ОСОБА_3 , із яким перебуває в зареєстрованому шлюб із 24 вересня 2022 року. ОСОБА_3 на даний час проживає разом з нею і дітьми. ОСОБА_4 , із яким вона прожила у громадянському шлюбі шістнадцять років, дуже погано ставився до неї та дітей, бив їх, виганяв із будинку. Вона не витримала знущань від ОСОБА_4 , забрала дітей і поїхала в м. Полтаву, де купила будинок і проживала із дітьми до 2022 року, до початку війни. ОСОБА_3 проживав з нею та дітьми у м. Полтаві, і допомагав їй виховувати дітей. Після початку війни вона із дітьми та ОСОБА_6 приїхали на Закарпаття, і поселилися у будинку мами ОСОБА_3 , в с. Руське Поле. ОСОБА_4 , коли довідався, що вони приїхали, попросив на пару днів забрати до себе молодших дітей. Вона не заперечувала, щоб рідний батько бачився із своїми дітьми. Після чотирьох днів перебування дітей у ОСОБА_4 , вона із скандалом повернула до себе додому двох дітей, а третю дитину ОСОБА_7 , відносно якої її позбавляють батьківських прав, ОСОБА_4 не повернув. Вона звернулася з цього приводу у Бедевлянську сільську раду, але їй не повернули дитину. Вперше вона виїхала в Німеччину у 2023 році. Коли вдруге приїхала з Німеччини, а саме у 2024 році, знову пішла до ОСОБА_4 , щоб забрати ОСОБА_7 , але її сховали від неї. Оскільки в Німеччині залишилося троє неповнолітніх дітей, вона були вимушена повернутися до них. Вона залишила своїй кумі ОСОБА_8 грошові кошти, щоб вона купила дитині все необхідне. Тепер вона довідалася, що її дочка перебуває у притулку в с-щі Батьово Берегівського району, куди її помістив орган опіки та піклування Бедевлянської селищної ради. На даний час вона відвідує доньку, приносить їй солодощі, цікавиться її життям та здоров`ям, хоче щоб дитина проживала разом з нею. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кохман М.В. в судовому засіданні проти позову заперечила.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2025 року справу за позовом органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських, прав прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, залучено ОСОБА_4 .

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 24 вересня 2022 року (а.с. 35).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьком значиться відповідач ОСОБА_3 (на підставі заяви про визнання батьківства від 20 вересня 2022 року), а мамою ОСОБА_2 (а.с. 34, 75-76).

Із наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради від 16 вересня 2025 року № 02 відомо, що ОСОБА_5 взято на облік як дитину, залишену батьківського піклування (а.с. 9).

Згідно довідки Бедевлянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 22 вересня 2025 року, ОСОБА_9 є здоровою. За медичною допомогою з дитиною зверталася ОСОБА_10 , з якою вона проживає (а.с. 13).

Із проведеної 16 вересня 2025 року психологом бесіди у "Зеленій кімнаті" з ОСОБА_5 відомо, що вона перебувала у складних життєвих обставинах. Розповіла, що її мати виїхала до Німеччини та тривалий час не виявляє активної батьківської участі у житті доньки, не підтримує з нею регулярного контакту. Водночас, дівчинка демонструє емоційну прив`язаність до матері, очікує на її повернення і вірить, що мама забере її до себе. Також ОСОБА_7 повідомила, що під час відсутності матері, про неї дбала мачуха, яка інколи вживала алкогольні напої, та батько, який перебував у Збройних силах України. Через брак коштів, дівчинка інколи жебракувала (а.с. 14-15).

Згідно проведення оцінки рівня безпеки дитини, фактично догляд за ОСОБА_5 здійснює її біологічний батько ОСОБА_4 (а.с. 16-24).

Із акту прийому дитини до притулку від 17 вересня 2025 року відомо, що ОСОБА_5 влаштовано до притулку, оскільки дитина залишена без батьківського піклування (а.с. 25).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї проживання від 25 вересня 2025 року, затвердженого старостою с. Руське Поле Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , в будинку своєї матері. Разом з ним проживає дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (а.с. 26).

Із акту обстеження умов проживання від 16 вересня 2025 року, складеного службою у справах дітей Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області відомо, що ОСОБА_5 проживає у свого біологічного батька ОСОБА_4 , який не являється її батьком, та його співмешканки ОСОБА_10 , в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 покинула ОСОБА_5 , і жодного разу не цікавилася нею, не приймала участі у її вихованні. Біологічний батько передав дитину невідомо кому, і поїхав в с. Руське Поле (а.с. 27-28).

Згідно довідки Бедевлянського ліцею від 25 вересня 2025 року № 981, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у 4-Б класі даного ліцею (а.с.30).

Із характеристики учениці 4-Б класу Бедевлянського ліцею ОСОБА_9 відомо, що дитину приводить до школи ОСОБА_10 , яка відвідує батьківські збори і займається піклуванням дитини. Дитина приходить до школи чисто одягнена (а.с. 31).

Згідно акту обстеження умов проживання та фактичного місця проживання ОСОБА_2 від 24 вересня 2025 року, складеного Бедевлянською сільською радою Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_3 , є багатодітною мамою, народила 8 дітей. Дитину ОСОБА_5 , 1 віці 1,5 років, залишила на біологічного батька ОСОБА_4 та його співмешканку, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме виїхала в Німеччину. Умови проживання ОСОБА_5 не придатні для життя, тобто жахливі. ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки та не цікавиться в яких умовах проживає її дитина (а.с. 32).

Із характеристики ОСОБА_3 від 25 вересня 2025 року, виданої Старостою Руськополівського старостинського округу Тячівської міської ради, відомо, що ОСОБА_3 , народився, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , одружений, багатодітний батько. Проживає в будинку своєї матері. Має наступний склад сім`ї: дружина ОСОБА_2 , діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . За час проживання в селі зарекомендував позитивно себе, як врівноважений, спокійний, трудолюбивий син, турботливий батько, хороший сім`янин (а.с. 33).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 22 вересня 2025 року, відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5-7).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що являється кумою ОСОБА_2 . Після повернення з м. Полтава ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_3 та дітьми, в тому числі і ОСОБА_5 , проживала в с. Руське Поле. Однак, ОСОБА_4 , який вважає себе біологічним батьком ОСОБА_5 , забрав її проживати до себе в с. Бедевля, і не віддавав дитину мамі. ОСОБА_2 зверталася у Бедевлянську сільську раду, щоб допомогли їй повернути дитину, однак це не дало жодного результату. На даний час ОСОБА_2 разом з чоловіком та іншими дітьми проживає в Німеччині, однак передавала їй грошові кошти, щоб вона купляла продукти для ОСОБА_5 . Вона дані продукти відвозила в с. Бедевля, і передавала ОСОБА_4 .

V. Оцінка Суду.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилався, зокрема, на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не спілкуються з нею, не приймають участі у її житті та не забезпечують необхідного утримання доньки.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками".

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідачів, як батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей.

Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батьків до дітей, і яким чином позбавлення відповідачів батьківських прав захистить інтереси дітей.

Очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин.

Також, у висновку не наведено мотивів про: причини усунення відповідачів від утримання та виховання дитини; ставлення дитини до батьків та батьків до дитини на час складання висновку. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав за відсутності інших належних доказів.

Указаний висновок зроблений на підставі акту обстеження місця проживання ОСОБА_4 , який зазначений як біологічний батько ОСОБА_5 . Однак, на підставі чого орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_4 є біологічним батьком ОСОБА_5 , і чому дитина проживала у чужій сім`ї, у самому висновку не зазначено.

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Посилання позивача на те, що відповідачі не приймають жодної участі у вихованні дітей, зокрема не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не є підставою для позбавлення їх батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Крім цього, факт заперечення відповідача ОСОБА_2 проти позову про позбавлення її батьківських прав відносно доньки, те, що вона приїхала з Німеччини на одне із судових засідань, найняла адвоката, свідчить про її інтерес до своєї доньки.

Також, суд бере до уваги те, що із проведеної 16 вересня 2025 року психологом бесіди у "Зеленій кімнаті" з ОСОБА_5 відомо, що дитина демонструє емоційну прив`язаність до матері, очікує на її повернення і вірить, що мама забере її до себе, та те, що відповідач ОСОБА_3 по місцю проживання виключно позитивно характеризується, в тому числі і як турботливий батько та хороший сім`янин.

За встановлених у справі обставин, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім цього суд вважає, що слід попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

VІ . Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.5, 10-13, 18, 81, 133, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 150, 164, 166 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову органу опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Позивач: орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, юридична адреса: 90561, Закарпатська область, Тячівський район, с. Бедевля, вул. Волошина, 18, ідентифікаційний код юридичної особи: 04351601.

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя В.В. Ніточко