КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мамчика Дмитра Олеговича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року (суддя Захарчук С.С.) про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 2 000грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 1 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 849 507,94грн та 2 000грн моральної шкоди.

У серпні 2025 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив зобов`язати Пенсійний фонд України подати звіт про виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі № 758/12971/15-ц, посилаючись на те, що на виконання вищезазначеного рішення суду Подільським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи, 14 березня 2025 року на адресу Державної казначейської служби України направлено заяву про виконання вказаного рішення суду, однак станом на 22 серпня 2025 року рішення суду не виконано, про причини невиконання його не повідомлено.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року у

задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мамчик Д.О. просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Представник заявника зазначає, що судове рішення наразі не виконується, будь-які дії, спрямовані на його виконання, не вживаються, при цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що, оскільки виконавче провадження не відкривалось, підстави для зобов`язання боржника подати звіт у порядку ст. 453-1 ЦПК України відсутні. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що судове рішення підлягає виконанню Державною казначейською службою України, відтак виконавче провадження у даному випадку не відкривається, а тому висновок суду є необґрунтованим та передчасним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Пенсійного фонду України - Фролькіс О.А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що виконавчий лист перебуває на виконанні у Державній казначейській службі України, при цьому матеріали справи не містять доказів, які б давали підстави вважати, що встановлений порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату або доказів того, що відповідач створює перешкоди щодо виконання вказаного судового рішення, отже й підстави для застосування положень ст. 453-1 ЦПК України у даному випадку відсутні.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги (с.с. 215-218, том 3), у судове засідання не з`явились, 23 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мамчик Д.О. направив на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі заявника, відповідач клопотання про перенесення судового засідання не подав, тому відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 1 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоду у розмірі 2 000грн відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в частині позовної вимоги про поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу інженерно-технічного забезпечення управління господарського забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якого є Фонд соціального страхування України, з 27 жовтня 2015 року. Постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 1 лютого 2023 року в частині відмови у

задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано та постановлено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 849 507,94грн та 2 000грн моральної шкоди.

28 лютого 2025 року Подільським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист на виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року (с.с. 175, 182-183 том 3), який пред`явлений до виконання 14 березня 2025 року до Державної казначейської служби України (с.с.189 т.3).

Відмовляючи у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень частини 2 статті 453-1 ЦПК України підставою для подання звіту про виконання судового рішення є сукупність умов: виконання боржником судового рішення та відкриття виконавчого провадження. Однак, у даній справі заявником не надано доказів відкриття виконавчого провадження, тому підстав для зобов`язання Пенсійний Фонд України подати звіт немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: 1) що виникають із трудових правовідносин; 2) що виникають із сімейних правовідносин; 3) щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 4) щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; 5) щодо відшкодування моральної шкоди; 6) щодо захисту прав споживачів; 7) щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; 8) в інших спорах немайнового характеру.

Згідно частини 2 статті 453-1 ЦПК України стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 453-1 ЦПК України передбачено, якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Отже, відповідно до зазначених норм процесуального права стягувач має право звернутись із заявою про зобов`язання боржника, яким є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, подати звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору, однак обов`язковою умовою є відкриття виконавчого провадження та виконання рішення суду боржником.

З копії виконавчого листа № 758/12971/15-ц від 28 лютого 2025 року вбачається, що боржником є Пенсійний фонд України.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (з подальшими змінами і доповненнями), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань

пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Частина перша статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що виконання таких рішень суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права свідчить, що рішення суду про стягнення грошових коштів з державного органу виконується не державним чи приватним виконавцем шляхом відкриття виконавчого провадження, а безпосередньо центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

При цьому, положеннями статті 453-1 ЦПК України не передбачено право стягувача вимагати від боржника звіту про виконання судового рішення у випадках, коли відповідно до закону таке рішення підлягає виконанню не за правилами, визначеними Законом України «Про виконавче провадження», а в порядку Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», без відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що рішення суду є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному порядку, покладаючи на суд обов`язок здійснювати контроль за виконанням

судового рішення, не є підставою для задоволення заяви, оскільки норми процесуального права, які передбачають право суду зобов`язати боржника подати звіт про виконання рішення суду, не передбачають такої можливості у разі відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мамчика Дмитра Олеговича залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук