Справа № 456/5133/25
Провадження № 2/456/2237/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Валовін Ю. В. ,

з участю:

секретаря Байко В.З.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін та учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовуєтим, що її дочка ОСОБА_2 та онучки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2014 року не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з причин виїзду на постійне місце проживання в російську федерацію. Позивачка проживає в квартирі разом з молодшою донькою ОСОБА_6 . На підтвердження вказаного покликається на довідку КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» де вказано, що відповідачі зареєстровані за однією адресою з позивачкою, проте фактично там не проживають, а також на наявність свідків, яких просить допитати в судовому засіданні.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 , що не заявляє самостійних вимог в судове засідання двічі не з`явились,хоч були належним чином повідомленні про час та дату розгляду справи, що підтверджується відмітками на конвертах, які повернулись на адресу суду 13.10.2025 та 19.11.2025. Свої позиції з приводу заявлених вимог не висловили, правом на подання відзиву не скористалися.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких, в силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви (клопотання) учасників справи, процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025 справу розподілено судді Валовін Ю.В. /а.с. 8/.

24.09.2025 ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила викликати свідків, що вказані в позовній заяві, не заперечувала щодо заочного порядку розгляду справи. Також, повідомила, що користується квартирою АДРЕСА_1 на підставі обмінного ордеру, що був виписаний ще в 80-тих роках на неї, її покійного вже чоловіка та старшу доньку ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою від 27.10.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків, розгляд справи відкладено на 02.12.2025.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних, які необхідні для встановлення фактичних обставин справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Заочний розгляд справи відбувся 09.12.2025 за участі позивача, з ухваленням відповідного рішення.

За наслідком судового засідання 09.12.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив час його проголошення 16.12.2025 о 15:15 год.

16.12.2025 учасники справи не з`явились на проголошення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи наведене вище, дата ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є 16.12.2025.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до довідки № 86 від 06.03.2025 виданої Виконавчим комітетом Стрийської міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано наступних осіб: ОСОБА_1 з 20.06.1985, ОСОБА_6 з 18.10.2005, ОСОБА_2 з 09.07.1998, ОСОБА_3 з 24.03.1999, ОСОБА_4 з 04.07.2006.

Довідкою № 1397 від 11.09.2025 виданою КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» також підтверджується наведена реєстрація, проте зазначено, що, доньки та внуки фактично за адресою реєстрації не проживають згідно свідчень свідків. 11.09.2025 комісією в складі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в присутності свідків сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складено Акт № 220 про те, що за вказаною адресою доньки та онуки ОСОБА_1 фактично не проживають. Вказану інформацію підтвердили і свідки, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проживають з позивачкою в одному дворі в кв. АДРЕСА_2 , пам`ятають добре що її донька ОСОБА_2 разом з онуками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ще в 2014 році переїхали жити в російську федерацію і з того часу жодного разу їх не бачили.

Позивачка хоче оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі обмінного ордеру, проте не бажає щоб донька та внучки які фактично за адресою реєстрації не проживають мали право користування чи претендували на частку у праві власності на неї.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powelland Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999).

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Із урахуванням положень статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, статей 64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР, враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17.

Оцінка доказів та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми, оскільки такі містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для задоволення позову.

Перебування відповідача протягом тривалого часу на реєстраційному обліку за адресою житла позивача завдає збитків, оскільки нарахування платежів за певні комунальні послуги здійснюється з розрахунку зареєстрованих осіб. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки місце перебування відповідача наразі невідомо.

Судом не встановлено поважності причин довготривалої відсутності відповідача за вказаною адресою, матеріалами справи підтверджується, що він припинив ставитися до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання.

Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Виходячи з вищенаведеного, принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки на матеріалами справи підтверджено що ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2014 року фактично не проживають за вказаною адресою реєстрації, комунальних послуг не сплачують, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинить, а намірів повернутись для проживання не виявляють.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності в порядку ст. 13 ЦПК України суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем на його вимогу.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житлом у кв. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування невідоме останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування невідоме, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце перебування невідоме, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту рішення 23.12.2025.

Суддя Юлія ВАЛОВІН