Справа № 706/711/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м.Христинівка Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Орендарчука М.П., за участю секретаря Пізняк Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК АГРО» про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Уманської окружної прокуратура звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК АГРО», в якому просить: припинити право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 органом 7101, адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на земельної ділянки площею 3,8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 за № 45211547, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Судові витрати по справі стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 18015, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 286, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що Уманською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в ході опрацювання відомостей щодо законності використання іноземцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Христинівської міської територіальної громади встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач у справі) являється громадянином російської федерації та зареєстрований на підставі посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 органом № 7101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті його матері ОСОБА_2 , 1922 року народження, відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку площею 3,8925 га кадастровий номер :05:002:0025. Відповідач прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріального органу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі.

Рішенням Христинівського районного суду від 09.09.2021 у справі

№ 706/353/21 за відповідачем визнано право власності на земельної ділянки площею 3,89 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0025.

У послідуючому, 17.11.2021 право власності ОСОБА_1 на земельної ділянки площею 3,89 га, кадастровий номер :05:002:0025 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 50091107.

На підставі договору оренди від 20.02.2008, що укладений між СТОВ «МАЯК - АГРО» та спадкодавцем ОСОБА_2 , земельна ділянка перебуває в користуванні у третьої особи.

ОСОБА_1 являється громадянином російської федерації. Згідно наданої Христинівським сектором Міграційної служби в Черкаській області інформації ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований, а тому вказана вище частина земельної ділянки не може перебувати у його власності.

Враховуючи те, що відповідач отриману у спадок земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану за межами населеного пункту, добровільно упродовж встановленого законодавством України річного строку, не відчужив, земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився до суду подав до суду заяву в якій позов підтримує повністю та просив справу слухати за його відсутності

Представник Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з`явився. Звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , а також його представник були належно повідомлені про розгляд справи шляхом розміщення відповідного оголошення про ухвалення судових рішень, громадянам, яким не можливо надіслати поштову кореспонденцію, в тому числі адресовану одержувачам в окупованій території, на офіційному веб сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилися. За таких обставин суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності відповідача та його представника.

Третя особа, у судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Судом встановлено, що Уманською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в ході опрацювання відомостей щодо законності використання іноземцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Христинівської міської територіальної громади встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач у справі) являється громадянином російської федерації та зареєстрований на підставі посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 органом № 7101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті його матері ОСОБА_2 , 1922 року народження, відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку площею 3,8925 га кадастровий номер :05:002:0025. Відповідач прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріального органу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі.

Рішенням Христинівського районного суду від 09.09.2021 у справі

№ 706/353/21 за відповідачем визнано право власності на земельної ділянки площею 3,89 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:002:0025.

У послідуючому, 17.11.2021 право власності ОСОБА_1 на земельної ділянки площею 3,89 га, кадастровий номер :05:002:0025 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 50091107.

На підставі договору оренди від 20.02.2008, що укладений між СТОВ «МАЯК - АГРО» та спадкодавцем ОСОБА_2 , земельна ділянка перебуває в користуванні у третьої особи.

ОСОБА_1 є громадянином російської федерації. Згідно наданої Христинівським сектором Міграційної служби в Черкаській області інформації ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований, а тому вказана вище частина земельної ділянки не може перебувати у його власності.

Статтями 12,13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК Українидоказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Суб`єктами права власності на землі приватної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу Українивизначено громадян України та юридичних осіб.

Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Так, частиною другою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно з частиною третьою статті 81 Земельного кодексу Україниіноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу Україниправо власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «"East/WestAllianceLimited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-92цс13 Верховний Суд України зазначив, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України,Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з частиною першою статті 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відтак, якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1ст. 181 Цивільного кодексу України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Водночас, за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу Україниземлі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно з пунктом «е» частини першої статті 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

За змістом частин другої, четвертої статті 145 ЗК Україниу разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Пунктом 10 частини першої статті 346 Цивільного кодексу Українивизначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Враховуючи те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , який набув право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, не здійснив її відчуження протягом встановленого законом строку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Уманської окружної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації підлягають до задоволення.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача (платник Черкаська обласна прокуратура) підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 2684 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131-1Конс титуції України, ст.1, 22, 80, 81, 130 ЗК України, ст. 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Уманської окружної прокуратури (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Гайдамацька, 16) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯК АГРО» (20052, Черкаська область, Уманський район, с. Осітна, вул. Калініна, 1, ) про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , що видана 11.03.2014 органом 7101, адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на земельної ділянки площею 3,8925 га, кадастровий номер :05:002:0025, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 за № 45211547, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 18015, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 286, р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) судові витрати по справі у сумі 2684 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2025 року.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Михайло Орендарчук