АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/3639/18

провадження № 22-ц/822/1163/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н.

за участю секретаря судового засідання Тодоряка Г. Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніссан Мотор Україна»

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо спору: ОСОБА_2 , Приватне підприємство Автоцентр «Лига-II»

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніссан Мотор Україна», в інтересах якого діє Литвин Ігор Олександрович, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 з урахуванням заяви про заміну неналежного відповідача належним звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніссан Мотор Україна» (далі ТОВ «Ніссан Мотор Україна»).

Просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніссан Мотор Україна» (далі ТОВ «Ніссан Мотор Україна») на свою користь у рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 209 880 гривень 57 копійок, інфляційні втрати у розмірі 76 393 гривень 56 копійок та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що автомобіль марки «HYNDAI SАNTA FE» номерний знак НОМЕР_1 , яким позивач володіє на підставі довіреності, виданої громадянином Литовської Республіки ОСОБА_3 , посвідченої 23 вересня 2016 року Каунаським міським 12-м нотаріальним бюро, на право керування, користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом строком на 10 років.

10 грудня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин між під`їздами № 11 та № 12 житлового будинку АДРЕСА_1 виникла пожежа в передній частині автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , який належить третій особі ОСОБА_2 .

Внаслідок даної пожежі було пошкоджено три автомобілі, які знаходились поруч, зокрема, автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , який належить третій особі ОСОБА_2 , автомобіль «HYNDAI SАNTA FE» номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та автомобіль марки «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 .

Зазначає, що відповідно до висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 20 грудня 2016 року № 891-а вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «HYNDAI SАNTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу та складає 209 880 гривень 57 копійок.

08 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (покупець) та ПП-автоцентр «Лига-ІІ» (продавець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 081116-2, згідно з яким покупець придбала у продавця автомобіль марки «NISSAN QASHQAI» 1.6Dci 2WD CVT SE, колір KAD-сірий, рік випуску 2016 (номер кузова НОМЕР_4 ), імпортером якого є ТОВ «Ніссан Мотор Україна».

Вказує, що у результаті пожежі, яка сталася 10 грудня 2016 року, належний йому на праві користування автомобіль «HYNDAI SENTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , був повністю знищений, чим йому було завдано матеріальних збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Ніссан Мотор Україна» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Ніссан Мотор Україна» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 209 880 гривень 57 копійок, а також інфляційні втрати у розмірі 76 393 гривень 56 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19896/22-46 від 24 серпня 2022 року за результатами проведення судової комплексної пожежно-технічної та електротехнічної експертизи яка міститься в матеріалах цивільної справи №727/11524/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Ніссан Мотор Україна»: «Осередок пожежі, яка відбулася 10 грудня 2016 року в автомобілі NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ) за адресою: м. Чернівці, вул. Комарова, №28-а, знаходився у лівій частині моторного відсіку (з боку водія) даного автомобіля у місці розташування акумуляторної батареї та електричних проводів, що поєднували її з генератором та стартером двигуна зазначеного автомобіля. Від осередку пожежі процес горіння поширювався по горючих матеріалах моторного відсіку через технологічні отвори у перегородці між моторним відсіком та салоном, на салон автомобіля NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ), а також на розташовані поруч автомобілі ВАЗ 2107 (ліворуч) та «HyundaiSanta FE» (праворуч).

Відповідно до висновку, наведеному у дослідній частині щодо причини виникнення пожежі, яка сталася 10 грудня 2016 року у автомобілі NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ), та механізм і обставини її виникнення, а також стан зазначеного автомобіля на момент його огляду експертом, у експерта не має підстав робити висновок про наявність стороннього втручання в обладнання Автомобіля (електромережу та паливну систему).

Причиною виникнення пожежі, яка сталася 10 грудня 2016 року в автомобілі NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ), є термічна дія електричного струму, що утворився в результаті аварійного режиму в роботі електрообладнання у електричних колах, які поєднували автомобільний генератор з плюсовою клемою акумуляторної батареї.

В результаті дослідження наданих матеріалів справи, експерт не виявив будь-яких фактів, які б підтверджували порушення правил користування чи зберігання автомобіля NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 у період експлуатації зазначеного автомобіля з 08 листопада 2016 року по 10 грудень 2016 року.

При придбанні нового автомобіля NISSAN QASHQAI виробник гарантував позивачу, що останній зможе використовувати автомобіль за призначенням протягом трьох років, однак в результаті аварійного режиму в роботі електрообладнання автомобіля, належний позивачу автомобіль був знищений повністю внаслідок пожежі через місяць після його придбання, що виключає можливість його використання позивачем за призначенням.

Дослідженим в судовому засіданні рішенням Шевченківського районного суду від 14 лютого 2024 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 червня 2024 року у справі №727/11524/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Ніссан Мотор Україна» про захист прав споживача, вбачається, що судом першої та апеляційної інстанції встановлено наявність дефекту у транспортного засобу NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ) та причинно-наслідковий зв`язок між дефектом та завданою позивачу шкодою, а матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вини у загорянні автомобіля ОСОБА_2 чи третіх осіб.

Отже, враховуючи відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні пожежі, наявність дефекту у транспортного засобу NISSAN QASHQAI (номерний знак НОМЕР_2 ) та причинно-наслідковий зв`язок між дефектом та завданою позивачу шкодою, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача до ТОВ «Ніссан Мотор Україна» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Ніссан Мотор Україна» просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТОВ «Ніссан Мотор Україна» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що при вирішенні спору, судом першої інстанції помилково застосовано частину першу статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За висновками суду, який погодився з доводами позивача, саме ТОВ «Ніссан Мотор Україна» зобов`язаний нести відповідальність та відшкодовувати збитки позивачу.

Вважає, що дана позиція позивача, і відповідно позиція суду є помилковими та суперечать нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Зауважує, що транспортний засіб марки NISSAN QASHQAI номерний знак НОМЕР_5 є власністю громадянки ОСОБА_2 , що не заперечується позивачем, і саме вона як власниця транспортного засобу, який загорівся і спричинив пошкодження автомобіля позивача, в силу закону зобов`язана нести відповідальність та відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, для вирішення питання щодо особи, яка несе відповідальність та відшкодовує збитки позивачу суд мав би застосувати у цій справі статтю1187 ЦК України, а не статтю 1166 К України. Отже, належним відповідачем мала б бути громадянка ОСОБА_2 , автомобіль якої став причиною пошкодження автомобіля позивача, а не скаржник.

Вказує, що посилання суду першої інстанції на Закон України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» є помилковим, оскільки норми цього Закону не можуть поширюватись на правовідносини позивача, як користувача пошкодженого автомобіля (оскільки автомобіль марки HYUDAY SANTA FE) та ТОВ «Ніссан Мотор Україна», як виробника транспортного засобу марки NISSAN QASHQAI, що належить ОСОБА_2 .

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження статусу потерпілого, а також на підтвердження, що виробником автомобіля позивача (автомобіль марки HYUDAY SANTA FE) є TOB «Ніссан Мотор Україна», позивачем суду не надано, а отже вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок скаржника є безпідставними.

Також, вважає, що посилання суду на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці та постанову Чернівецького апеляційного суду у справі №727/11524/18, як на преюдицію, цитування даних рішень суду і використання цих рішень як доказу того чи іншого факту є безпідставним, оскільки предметом позову було розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та відшкодування вартості автомобіля. Крім того, під час розгляду справи №727/11524/18 суди першої та апеляційної інстанції не встановлювали обставини щодо ОСОБА_1 .

Тобто, суд не дослідив та не з`ясував, який стан на момент розгляду справи має автомобіль позивача.

Вказує, що судом першої інстанції проігнорувано надані відповідачем пояснення та письмові докази, чим порушено правило оцінки доказів та принципи змагальності сторін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

23 вересня 2016 року власником автомобіля «HYUDAY SANTA FE» номерний знак НОМЕР_1 , громадянином Литовської Республіки ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_1 видано довіреність на право керування, користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом строком на 10 років. Вказана довіреність посвідчена нотаріусом Каунаського міського 12-го нотаріального бюро Гинте Кузабавичене та зареєстрована в нотаріальному реєстрі за № G-10468 (том 1, а. с. 6-8).

10 грудня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин між під`їздами № 11 та № 12 житлового будинку АДРЕСА_1 виникла пожежа в передній частині автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок даної пожежі було пошкоджено три автомобілі, які знаходились поруч, зокрема, автомобіль марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , автомобіль «HYNDAI SENTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та автомобіль марки «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 22 вересня 2016 року, актом про пожежу від 10 грудня 2016 року, поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 10 грудня 2016 року (том 1 а. с. 9-13).

19 грудня 2016 року інженером ДВЛ УДСН України у Чернівецькій області проведено аналіз наявних версій виникнення пожежі, відповідно до якого зроблено висновок, що результат огляду місця пожежі дає змогу стверджувати, що найбільш імовірною причиною виникнення пожежі в автомобілі марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , яка мала місце 10 грудня 2016 року, за адресою: вулиця Комарова, 28А, в місті Чернівці, є коротке замикання в електромережі живлення (том 1, а. с. 14-15).

Висновком судового експерта Павлишина Я. Д. від 28 лютого 2017 року № 19-02-17 встановлено, що на фрагментах електричних провідників, вилучених при огляді автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 (об`єкти 1-6), виявлені оплавлення, які відповідають таким, що виникли в результаті короткого замикання. Результати проведених досліджень вилучених об`єктів проводів із передньої лівої сторони моторного відсіку, що були в зоні розміщення акумуляторної батареї та передньої фари автомобіля дають змогу дійти висновку, що згідно із методиками [15, 16] оплавлення на них за формою та ступенем розповсюдження, а саме їх локальністю, відповідають таким, що виникли в результаті короткого замикання електричної мережі (том 1, а. с. 16-27).

Висновком науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області від 20 грудня 2016 № 891-а, встановлено, що оскільки ринкова вартість не розмитненого автомобіля марки «HYNDAI» моделі «SENTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, станом на 10 грудня 2016 складала 209 880 гривень 57 копійок, та враховуючи, що вартість матеріального збитку перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, то вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу та складає 209 880 гривень 57 копійок (том 1, а. с. 28-36).

Відповідно до видаткової накладної від 8 листопада 2016 року № РН-0005306, виданої приватним підприємством «Автоцентр Ліга-ІІ», ОСОБА_2 придбала автомобіль «NISSAN QASHQAI», кузов НОМЕР_4 , за ціною 625 860 гривень з ПДВ (том 1, а. с. 57).

18 листопада 2016 року ОСОБА_2 зверталася до Сервісного центру МВС із заявою № 106215734 про здійснення первинної реєстрації автомобіля «NISSAN QASHQAI» (кузов НОМЕР_4 , дизель, сірий колір). Вказаному транспортному засобу присвоєно державний номер НОМЕР_2 , що підтверджує факт набуття права власності та введення автомобіля в експлуатацію (том 1, а. с. 58).

У заяві-вимозі від 20 грудня 2016 року, яка адресована ТОВ «Ніссан Мотор Україна», ОСОБА_2 просила товариство задовольнити вимоги в порядку досудового врегулювання спору та визнати факт виробничого дефекту автомобіля «NISSAN QASHQAI», що призвів до його загоряння (том 1, а. с. 59).

Відповідно до листа ТОВ «Ніссан Мотор Україна» від 22 січня 2018 року № 5, останнє повідомило ОСОБА_2 , що за результатами перевірки матеріалів не встановлено, що пожежа сталася внаслідок виробничого дефекту автомобіля. Зокрема, у листі зазначено, що надані заявницею технічні висновки не містять об`єктивного підтвердження вини заводу-виробника, оскільки експерт, який їх складав, не мав достатнього обсягу спеціальних знань про конструктивні особливості автомобілів марки «NISSAN». ТОВ «Ніссан Мотор Україна» відмовило ОСОБА_2 у задоволенні вимог споживача (том 1, а. с. 60).

Висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05 травня 2018 року № 19/14-2/02-СЕ/18, проведеним у межах кримінального провадження № 0003239, встановлено, що на вилучених фрагментах дротів із місця пожежі виявлені ознаки короткого замикання електромережі автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», однак точну причину займання не встановлено. Експертом зазначено, що для визначення умов, у яких відбулося коротке замикання, необхідно провести додаткові дослідження зразків металу (том 1, а. с. 60а-63).

Постановою від 05 жовтня 2018 року закрито кримінальне провадження № 0003239, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу злочину передбаченого частиною 2 статті 194 КК України (том, 1 а. с. 131-132).

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду від 14 лютого 2024 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 червня 2024 року у справі № 727/11524/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Ніссан Мотор Україна» про захист прав споживача, позивачем було доведено наявність саме істотного недоліку автомобіля, а відповідачем не доведено, що недоліки автомобіля виникли внаслідок порушення споживачем правил користування автомобілем або його зберігання. Матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вини у загорянні автомобіля позивача чи третіх осіб. Зокрема, під час розгляду даної справи встановлено, що причиною виникнення пожежі, яка сталася 10 грудня 2016 року в автомобілі марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , є термічна дія електричного струму, що утворився в результаті аварійного режиму в роботі електрообладнання у електричних колах, які поєднували автомобільний генератор з плюсовою клемою акумуляторної батареї. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ТзОВ «Ніссан Мотор Україна» задоволено повністю та розірвано договір купівлі-продажу транспортного засобу № 081116-2, відповідно до умов якого позивач придбала у ПП-автоцентр «Лига-ІІ» автомобіль марки NISSAN QASHQAI 1.6Dci 2WD CVT SE, колір KAD-сірий, рік випуску 2016 (номер кузова НОМЕР_4 ), вартістю 625 860 гривень з ПДВ, що також підтверджується видатковою накладною від 08 листопада 2016 року № РН-0005306 та актом прийому-передачі від 08 листопада 2016 року № 081116-2. Імпортером вказаного автомобіля є ТОВ «Ніссан Мотор Україна» (ВМД125130014/2016/494646 від 27 жовтня 2016 року) (том 1, а. с. 230-249).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат, складених згідно з офіційними даними Державного комітету статистики України, опублікованими у газеті «Урядовий кур`єр», за період з червня 2022 року по квітень 2025 року, сума інфляційних втрат становить 76 393 гривень 56 копійок. Станом на 16 травня 2025 року загальна сума вимог з урахуванням інфляційних втрат становить 286 274 гривень, з яких основний борг 209 880 гривень 57 копійок; інфляційні втрати 76 393 гривень 56 копійок (том 1, а. с. 250-252).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Ніссан Мотор Україна» на користь ОСОБА_8 майнової шкоди

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Об`єднана палата Касаційного Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справа № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) здійснюючи тлумачення статті 1877 ЦК України дійшла наступних висновків:

перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України не вичерпний. Окремі предмети матеріального світу мають одночасно декілька потенційно шкідливих властивостей, через що поводження з такими предметами слід кваліфікувати як змішані джерела підвищеної небезпеки. Змішані джерела підвищеної небезпеки можуть існувати в межах одного об`єкта матеріального світу. Автомобіль є складною технічною системою, під час експлуатації якої використовується механічна, хімічна, електрична енергія, вогненебезпечні, отруйні речовини тощо;

транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди);

транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля);

для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам.

Вищевказані висновки Верховного суду сформульовані за обставин завдання шкоди власнику транспортного засобу (позивача у справі) внаслідок пожежі, яка сталась через загоряння транспортного засобу, який не рухався та був припаркований поруч.

З урахуванням вищевикладеного, за загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду у разі якщо транспортний засіб, який не рухався, але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність, покладено саме на його власника як володільця джерела підвищеної небезпеки.

Разом з цим у справі № 214/7462/20 Верховним Судом не вирішувалося питання співвідношення статті 1187 ЦК України та статей 12091211-1 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19 травня 2011 року № 3390-VI (далі Закон № 3390-VI), оскільки за обставин відповідної справи не було встановлено, що загоряння автомобіля пов`язане з його дефектом.

Водночас за обставин справи, яка переглядається апеляційним судом, шкода позивачу, як власнику автомобіля в результаті його загоряння, завдана внаслідок поширення пожежі із поруч припаркованого автомобіля, загоряння якого спричинено його дефектом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (такий висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19).

Отже, спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). У решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма.

Відповідно до частини третьої статті 1209, абзацу 2 частини першої статті 1210, частини першої статті 1211-1 ЦК України підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі такого, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Правовідносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні, врегульовані Законом № 3390-VI (частини першої статті 2 цього Закону).

За вище наведеного нормативно-правового регулювання колегія суддів приходить до висновку, що положення частини третьої статті 1209, абзацу 2 частини першої статті 1210, частини першої статті 1211-1 ЦК України, які визначають особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, на рівні окремого закону (Закон № 3390-VI), є спеціальними по відношенню до статті 1877 ЦК України.

А тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону № 3390-VI, норми якого є спеціальними.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 910/17993/15, який за подібних правовідносин дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дефекту в продукції (рухомому майні), які відносяться до сфери правового регулювання № 3390-VI як спеціального закону, чим спростовуються безпредметні посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на частину другу статті 1187 ЦК України, яким врегульовано відносини відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом частини першої статті Закону № 3390-VI, вжиті у ньому терміни мають наступне значення:

виробник виробник готової продукції, сировини або комплектувального виробу, складової частини продукції та будь-яка особа, яка, розміщуючи на продукції своє найменування, торговельну марку чи іншу ознаку, заявляє про себе як про виробника;

користувач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує продукцію для провадження підприємницької діяльності або виконання обов`язків найманого працівника, чи юридична особа, яка придбаває, замовляє, використовує продукцію;

потерпілий споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції;

продукція будь-яке рухоме майно, включаючи готову продукцію, сировину та комплектувальний виріб, у тому числі майно, що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна. Термін «продукція» включає також електроенергію;

шкода завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

За правилом частини першої статті 4 Закону № 3390-VI відшкодування шкоди не залежить від вини виробника продукції, а також від того, чи перебував потерпілий з ним у договірних відносинах.

При цьому у статті 5 Закону № 3390-VI наведено визначення поняття продукції, що має дефект, а саме її невідповідність рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію.

Положеннями частини першої статті 6 Закону № 3390-VI покладено на потерпілого обов`язок доведення наявності: 1) шкоди; 2) дефекту в продукції; 3) причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою.

В свою чергу, на виробника згідно з частиною першою статті 9 Закону № 3390-VI покладено обов`язок доведення будь-якої з таких обставин, які є підставою звільнення від відшкодування шкоди: 1) він не вводив продукцію в обіг; 2) дефект, внаслідок якого завдано шкоду, виник після введення виробником продукції в обіг, крім випадків, коли виникнення такого дефекту було зумовлено конструкцією чи складом продукції; 3) продукція була виготовлена чи розповсюджена виробником не в ході провадження ним господарської діяльності; 4) дефект в продукції виник внаслідок додержання виробником вимог законодавства чи виконання обов`язкових для нього приписів органів державної влади.

За загальним правилом частини першої статті 7 Закону № 3390-VI за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, відповідає її виробник.

Разом з цим частиною другою цієї ж статті передбачено можливість покладення відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, на будь-яку особу, яка ввезла на митну територію України продукцію з метою її продажу, передання в найм (оренду), лізинг або розповсюдження в будь-якій іншій формі в ході провадження господарської діяльності.

Виходячи із змістовного аналізу вищенаведених норм права у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дефекту в продукції, тягар доказування між сторонами розподілений наступний чином: на позивача (потерпілого) покладено обов`язок довести наявність трьох елементів: 1) шкоди; 2) дефекту в продукції; 3) причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою; в свою чергу відповідачем (виробником) підлягає доказуванню наявність будь-якої з обставин, визначених частиною першою статті 9 Закону № 3390-VI.

За обставин цієї справи завдання позивачу шкоди підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме актом про пожежу від 10 грудня 2016 року, протоколом огляду місця події від 10 грудня 2016 року, поясненнями свідків, технічним висновком від 19 грудня 2016 року № 87/96/03-2016, які у сукупності достовірно підтверджують, що 10 грудня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин між під`їздами №11 та 12 житлового будинку АДРЕСА_1 виникла пожежа в передній частині автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок даної пожежі було пошкоджено три автомобілі, які знаходились поруч, зокрема, автомобіль «HYNDAI SENTA FE» номерний знак НОМЕР_1 , що на праві користування належить позивачу.

В свою чергу, наявність дефекту у конструкції (дефект продукції) автомобіля «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 , який спричинив його загоряння встановлено судовими рішенням у справі № 727/11524/18, зокрема на підставі наявних в матеріалах справи висновків експертів. Відповідна обставина не підлягає доказуванню за правилами частини п`ятої статті 82 ЦПК України.

Також колегія суддів у частині встановлення причинно-наслідкового зв`язку між дефектом автомобіля та завдання шкоди позивачу виходить із наступного.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 910/9095/18 вказала на те, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

За обставин цієї справи причинно-наслідковий зв`язок між дефектом автомобіля та шкодою заданою позивачу полягає у тому, що саме загоряння поруч припаркованого автомобіля внаслідок наявності дефекту у його конструкції спричинило й загоряння автомобіля позивача та його пошкодження.

У разі відсутності такого дефекту автомобіль позивача не був би пошкоджений.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про доведеність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом автомобіля та завданням шкоди позивачу.

А том в даному випадку колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який встановив у діях відповідача повний склад цивільного правопорушення та поклав на нього відповідальність за завдану позивачу шкоду.

Відповідно до статті 1192 ЦПК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з вимогами цієї статті коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 , підтверджений висновком автотоварознавчої експертизи від 20 грудня 2016 року № 891, складеним судовим експертом Россохою І. В., в рамках кримінального провадження № 0003239.

Так, згідно з висновком вказаної експертизи розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «HYNDAI SАNTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , визначається таким, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу та складає 209 880 гривень 57 копійок, зокрема зважаючи на те, що відновлювальний ремонт є економічно недоцільним.

На підставі дослідження відповідного висновку судами першої та апеляційної інстанції не встановлено його невідповідність вимогам Закону України «Про судову експертизу», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

В свою чергу, у разі незгоди із визначеним судовим експертом Россохою І. В. розміром матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «HYNDAI SАNTA FE», номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ «Ніссан Мотор Україна» не було позбавлено можливості заявити клопотання про призначення у справі повторної експертизи.

Щодо вирішення позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Ніссан Мотор Україна» на користь ОСОБА_8 інфляційних втрат

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц)).

Окрім того, в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Щодо визначення початку періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання, то у постанові від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, висловила таку правову позицію.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів, що між сторонами виникли грошові зобов`язання саме на підставі рішення суду.

Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то в цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, адже одна сторона зобов`язана сплатити певну визначену грошову суму стягувачу.

Тобто Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з приводу того, що грошове зобов`язання з відшкодування шкоди виникає між сторонами із заподіяння шкоди, а не з рішення суду. Положення частини другої статті 625 ЦК України мають застосовуватись з урахуванням вказаного вище висновку Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи про відсутність правових підстав стягнення з відповідача на користь відповідача розміру завданої шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є помилковими.

Апеляційна скарга ТОВ «Ніссан Мотор Україна» не містить доводів щодо помилковості здійсненого позивач розрахунку інфляційних втрат та судами у ході розгляду справи не встановлена.

Ураховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат (нарахованих на суму завданої майнової шкоди).

Відповідно до вимог підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Верховний суд неодноразово зауважував, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23)).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне навести мотиви відхилення доводів апеляційної скарги ТОВ «Ніссан Мотор Україна»

Щодо доводів про неврахування судом першої інстанції обставини можливості продажу позивачем пошкодженого автомобіля

Як зазначалося вище, відповідно до статті 1192 ЦПК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може ви користуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Верховний Суд у постанові від 04 липня 2024 року у справі № 519/1079/21 (провадження № 51-7055 км 23) вказав на те, що відповідно до усталеної судової практики у справах за позовами про відшкодування шкоди, суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У постанові від 09 червня 2021 року у справі № 766/13258/18 (провадження № 61-13917св20) Верховний Суд звернув увагу на те, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Разом з цим як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Ніссан Мотор Україна» вимоги про передачу пошкодженого автомобіля, який хоча й не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, не заявляло.

За таких обставин як у суду першої, так і апеляційної інстанцій, в силу принципу диспозитивності відсутні підстави для вирішення цього питання.

Щодо посилань про відсутність підстав для врахування судами обставин, які встановлені у справі № 727/11524/18, як преюдиційних

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У пункті 7.10 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 30 липня 2025 року у справі № 757/55832/21-ц (провадження № 61-3028св23), надаючи тлумачення приписів частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, дійшов висновку, що для застосування правила, передбаченого у частині четвертій статті 82 ЦПК України, підстави відсутні, адже не дотриманий суб`єктний критерій, так як позивач у цій справі не брав участі у розгляді іншої справи, а тому до нього можуть бути застосовані положення лише частини п`ятої статті 82 ЦПК України.

За урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду до спірних правовідносин з урахуванням того, що ОСОБА_1 не брав участі у справі № 727/11524/18, підлягають застосуванню положення лише частини п`ятої статті 82 ЦПК України та правило, за яким позивач у цій справі може спростувати встановлені у справі № 727/11524/18 обставини у загальному порядку.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 погодився із встановленими у справі № 727/11524/18 обставинами стосовно того, що пожежа, в результаті якої йому завдано шкоди, сталася внаслідок виробничого дефекту автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», номерний знак НОМЕР_2 . Про що власне і свідчить його заява про заміну первісного відповідача ОСОБА_2 на ТОВ «Ніссан Мотор Україна».

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ТОВ «Ніссан Мотор Україна» в цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів про, те що позивач не є суб`єктом, який має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дефекту у продукції

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 910/17947/15 на підставі системного аналізу Закону № 3390-VI, дійшов висновку, що суб`єктами права вимоги у розумінні наведеного вище закону є будь-які особи, яким завдано майнової та (або) моральної шкоди внаслідок недоліків товару, як безпосередні покупці продукції, так і особи, яким товар перейшов на законних підставах, або сторонні особи.

Такий висновок в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягав врахуванню судами у цій справі.

З урахуванням встановлених судами фактичних обставин справи, ОСОБА_1 довів наявність права вимоги до ТОВ «Ніссан Мотор Україна».

В свою чергу, що стосується доводів апеляційної про застосування до спірних правовідносин положень статті 1187 ЦК України, їх відхилення вже наводилося судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині цієї постанови, зокрема в частині висновку про застосування до спірних правовідносин положень Закону № 3390-VI, норми якого є спеціальними.

Також безпідставним є посилання на те, що ТОВ «Ніссан Мотор Україна» є неналежним відповідачем у справі, оскільки як встановлено судами саме товариство є імпортером автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», а тому в силу положень частини другої статті 7 Закону № 3390-VI, як особа, яка ввезла на митну територію України продукцію з метою її продажу, є належним відповідачем у справі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 13 жовтня 2025 року ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

Ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніссан Мотор Україна» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Ігор ЛИСАК