Справа №717/2244/25
Номер провадження 2/717/595/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

при секретарі: Каленчуку П.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Представник позивачки адвокат Якубенко Олеся Юріївна подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить ухвалити рішення, яким позбавити громадянина України ОСОБА_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покласти на відповідача. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_1 у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Законний представник позивачки: ОСОБА_3

Представник позивачки: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що не пам`ятає коли востаннє відповідач ОСОБА_2 спілкувався з нею і взагалі його не пам`ятає. ОСОБА_2 не телефонує їй, нічого не передає і не вчиняє ніяких спроб спілкуватися.

Законний представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала повністю та надала суду пояснення про те, що перестала жити спільно із відповідачем з кінця літа 2011 року. З того часу відповідач не спілкується та не бачився з дитиною, не приймає участі у її вихованні. Відповідач нічого не передає дитині, не відвідує дочку, не бачився з нею. Де живе відповідач позивачці невідомо. ОСОБА_3 не зверталася із позовом про стягнення аліментів.

Представник позивачки адвокат Якубенко О.Ю. у судовому засіданні позов підтримала повністю та надала суду пояснення про те, що понад 12 років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У 2014 році шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Позивачці 17 років. ОСОБА_2 не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не спілкується з позивачкою. Не вчиняв жодних дій для відновлення стосунків. Повнолітня дитина має обов`язок утримувати батьків, тому щоб захистити свої права позивачка звернулася до суду. ОСОБА_1 утримують мати і вітчим.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник служби у справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області Грифлюк Р.І., у судове засідання не з`явилася та надіслала до суду заяву, у якій просить справу слухати у її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 виданого 19 серпня 2008 року на бланку серії НОМЕР_1 . (а.с. 15).

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.20).

06 серпня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зареєстрували шлюб у зв`язку із чим ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_7 . Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виданого 06 серпня 2019 року на бланку серії НОМЕР_2 . (а.с. 21).

Згідно довідки про фактичне місце проживання особи/осіб без реєстрації місця проживання особи, ОСОБА_1 проживає з матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (чоловік матері) та ОСОБА_8 (брат) за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 23).

У висновку органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району 21 листопада 2025 року № 212, визнано за доцільне прийняти рішення про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95-96).

18 грудня 2025 року у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 дала суду показання про те, що є бабусею позивачки. У неї виникали конфліктом із ОСОБА_2 . В червня 2011 року ОСОБА_2 бачив ОСОБА_1 востаннє, і після того з дитиною не спілкувався. ОСОБА_9 невідомо, що ОСОБА_2 щось передавав дитині. Дитину утримують та виховують ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та дідусь ОСОБА_10 . До 2011 року ОСОБА_2 жив із сім`єю. У червні 2011 року ОСОБА_2 збирався їхати за кордон. ОСОБА_1 жила із ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . Зараз ОСОБА_1 живе у м. Чернівці, навчається в університеті.

Свідок ОСОБА_6 дав суду показання про те, що є відчимом позивачки. Відповідача не знає і не бачив. Проживає із ОСОБА_3 з 2017 року. Жодного разу не бачив ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не цікавиться життям ОСОБА_1 . ОСОБА_6 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 06 серпня 2015 року. Вони спільно проживають з 01 січня 2017 року. За цей час ОСОБА_2 жодного разу не відвідував доньку. ОСОБА_1 утримують ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_2 нічого не передає дитині. ОСОБА_2 не спілкується з ОСОБА_1 , де живе ОСОБА_2 свідку невідомо.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

За змістом роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі « ОСОБА_11 проти росії» зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конституцією.

Відтак, в оцінці обставин справи належить виходити з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями.

Суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради Дністровського району затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району 21 листопада 2025 року № 212, було досліджено матеріально-побутові умови сім`ї, було досліджено письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , та визнано за доцільне прийняти рішення про можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95-96).

Суд оцінює висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та враховує його, оскільки такий висновок узгоджується з іншими доказами, поданими позивачкою, та не суперечить їм.

Згідно із статтею 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

30 грудня 2025 року у судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час умисно та свідомо не бачиться та не спілкується з донькою ОСОБА_1 , не утримає її матеріально і така його поведінка носить систематичний та постійний характер.

Суд вважає, що у справі наявні беззаперечні та достатні докази, які підтверджують винну поведінку ОСОБА_2 , який в порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, ухиляється від участі у вихованні доньки, умисно нехтує обов`язками батька. Суд вважає, що наявні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його доньки - ОСОБА_1 .

Такий захід впливу відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки таке рішення забезпечить дитині життя та розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження №61-19984 св 21).

Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Своєю бездіяльністю відповідач порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Обставини цієї справи свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд враховує, що відповідач після відкриття провадження у справі не змінив своєї поведінки та не виявляє бажання брати участь в утриманні дитини. Суд враховує відсутність бажання відповідача відновити спілкування з дочкою.

Зважаючи на характер поведінки відповідача, суд не вважає можливим відмовляти в позові і попереджувати відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би стверджував його бажання брати участь у вихованні дитини, вчинення ним будь-яких дій з метою спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні та наявність перешкод у виконанні його батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, слід задовольнити повністю, позбавивши ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_1 .

В порушення вимог ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що він на належному рівні матеріально утримує дитину та забезпечує її відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину.

Відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на її утримання. Згідно вимог ст. 181 СК України ОСОБА_1 має право на отримання аліментів від відповідача ОСОБА_2 у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право ОСОБА_1 порушується відповідачем, оскільки останній не утримує матеріально свою доньку.

Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати на утримання сина сторін.

Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В порушення вимог ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що він має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

Суд вважає безпідставною вимогу позивачки про визначення розміру аліментів у розмірі не меншому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК.

При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині стягнення аліментів, слід задовольнити частково.

Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява про збільшення позовних вимог, а саме з вимогою про стягнення аліментів, надійшла до суду 06 листопада 2025 року.

Суд вважає, що по справі слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Згідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд також враховує, що у даному випадку позивачку, на користь якої ухвалено рішення, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, звільнено від сплати судового збору, а тому судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Мінімальний розмір судового збору за позовами майнового характеру згідно Закону України „Про судовий збір, на момент звернення позивача до суду із цією позовною заявою, визначено в сумі 1211 гривні 20 копійок.

Суд вважає, що по справі слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини старше шести років.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ст. ст. 150,155, 164, 179 - 183, 186, 191 СК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації якого АДРЕСА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо його доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 06 листопада 2025 року і до повноліття ОСОБА_1 .

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, в сумі 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Надіслати сторонам копії рішення протягом двох днів з дня його складання.

Суддя: