Справа № 349/1411/24
Провадження № 22-ц/4808/1377/25
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю осіб, які подали апеляційні скарги,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Шидзінського І.В.,

відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Шургот О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шидзінський Іван Володимирович, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Денис Тарас Дмитрович, на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Могилою Р.Г. 01 серпня 2025 року в м. Рогатин Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути щомісячно аліменти на його утримання у розмірі частки від усіх доходів відповідача.

Позов обґрунтований тим, що позивач є батьком відповідача ОСОБА_2 . Він досяг віку, що дає право на призначення пенсії за віком, однак через відсутність bнеобхідного страхового стажу йому відмовлено у призначенні пенсії. Через незадовільний стан здоров`я, викликаний низкою захворювань, позивач не може працювати та самостійно себе утримувати. Його матеріальний стан не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання. Зазначив, що повнолітня дочка ОСОБА_2 є суб`єктом підприємницької діяльності. Тому переконаний, що вона має можливість сплачувати кошти на його утримання в розмірі 5 000,00 грн щомісячно.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 2 500,00 гривень, починаючи з 01 серпня 2024 року, щомісячно до призначення позивачу пенсії. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернено до негайного виконання.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційних скарг

ОСОБА_1 з таким рішенням суду першої інстанції не погодився, тому подав через свого представника адвоката Шидзінського І.В. апеляційну скаргу, у якій вказав на незаконність та необгрунтованість цього рішення, а також на порушення під час розгляду справи судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що апелянт є непрацездатною особою пенсійного віку, яка потребує утримання.

В обґрунтування стягнення аліментів з дочки на його користь саме у розмірі 5000 грн. вказує, що звертався до ГУ ПФ України із заявою про призначення пенсії за віком, але йому відмовлено через відсутність на момент звернення у нього необхідного страхового стажу. Відсутність такого стажу пояснює тим, що впродовж життя з метою забезпечення матеріальних потреб сім`ї змушений був виїжджати закордон, що окрім відсутності необхідного стажу, відобразилося ще і на стані його здоров`я. Усі докази щодо потреби у лікуванні та відсутності можливості працювати долучив до матеріалів даної справи.

Посилається на постанову Верховного Суду у складіКасаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц відповідно до якої при встановленні факту потреби батьками матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не означає, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

З врахуванням наведеного, просив скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у розмірі 5000 грн.

ОСОБА_2 з рішенням суду першої інстанції також не погодилася, подала через свого представника адвоката Дениса Т.Д. апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не виконував своїх батьківських обов`язів щодо сплати аліментів до її повноліття та повноліття її сестри ОСОБА_3 , не надавав їм жодної підтримки. ОСОБА_2 утримує матір, яка є особою з інвалідністю та свою неповнолітню дочку. Крім того, її чоловік також є особою з інвалідністю, а у апелянта є інша працездатна повнолітня дочка, яка станом на сьогодні - студентка.

Свідки - колишня дружина апелянта ОСОБА_1 та його мати підтвердили, що впродовж життя він не допомагав матеріально та не брав участі у вихованні дітей.

Вважає, що тлумачення ст. 202 СК України про обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає лише на підставі таких умов у сукупності: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків; непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Посилається на висновки Верховного Суду України від15.05.2006 року відповідно до яких обов`язок повнолітніх дочки, сина, утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов?язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов?язків щодо них (стаття 204 СК). Згідно з цією статтею дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

З врахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не погодився, подав через свого представника адвоката Шидзінського І.В. відзив на апеляційну скаргу у якому зазначив, що вважає її необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Наголосив на тому, що він є непрацездатною особою пенсійного віку, яка потребує

утримання.

Перебування ОСОБА_1 тривалий час за кордоном відобразилося на стані його

здоров`я, він не може працювати та має гостру потребу у лікуванні. Зазначене підтверджується відповідними документами, що містяться у матеріалах справи. Інших доходів, які ОСОБА_1 міг би використати на медикаменти, харчування та проживання у нього немає. Тому є необхідність у стягненні аліментів з повнолітньої дочки ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, представник ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на його утримання у розмірі 5000 грн.

ОСОБА_2 з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 не погодилася, подала через свого представника адвоката Шургот О.В. додаткові пояснення на цю скаргу.

Представник апелянта ОСОБА_2 зазначила, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може ухвалити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 204 СК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку

утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тлумачення ст. 204 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказує на те, що вона може застосовуватися, якщо встановлено у сукупності такі обставини: непрацездатність матері, батька; потребу матері, батька в матеріальній допомозі; ухилення матері, батька від виконання батьківських обов`язків.

Тобто, звільнення від обов`язку утримувати матір, батька може мати місце лише у випадку, якщо такий обов`язок виник у дочки, сина.

Матеріалами справи підтверджується, те що з 6 травня 1991 року позивач за рішенням суду повинен був сплачувати аліменти на утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Однак з долучених до матеріалів справи доказів можна дійти висновку, що аліменти сплачувались позивачем не регулярно. Крім того, позивач не брав участі в утриманні та вихованні відповідачки. З малолітнього віку батько не підтримував свою дочку а ні матеріально, а ні морально, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням та матеріальним становищем, мав іншу сім`ю. Близьких стосунків між ними не було. Із доданих позивачем до матеріалів справи доказів, а саме довідок і виписок з лікарні вбачається, що він проходив обстеження, на основі яких лікарями встановлювались певні діагнози та надавались рекомендації з приводу лікування. Однак, ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції жодних доказів з приводу того, чи здійснював витрати на лікування

та купівлю ліків, які рекомендували йому лікарі, жодних квитанцій, які б це підтверджували суду надано не було.

Позивач є працездатною особою та протягом тривалого часу виїздить за межі країни на сезонні роботи та має стабільні і значні доходи. Факт його роботи за межами

країни, а саме у Польщі, ОСОБА_1 підтверджував у судовому засіданні в суді першої інстанції та додав до матеріалів справи довідки з лікарні, де 30.05.2023 року проходив обстеження у Польщі. Крім цього, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0009 площею 1.1841 га; земельна ділянка

кадастровий номер :02:003:0010 площею 1.1841 га. Сумарна площа двох земельних ділянок 2,3682 га та 1/3 частки житлового будинку

АДРЕСА_1 .

Також позивач передав ТОВ «Уїзд» в оренду 2,3682 га землі та отримує орендну плату в наступному розмірі: за 2022 рік 10500 грн; за 2023 рік 13100 грн; за 2024 рік

13100 грн.

За 2025 рік йому нараховано 20519,48 грн доходу від здачі в оренду землі, а з урахуванням суми податку та військового збору йому буде виплачено в кінці року близько

16000 грн. Окрім отримуваних позивачем доходів від сезонних робіт та виплат від здачі в оренду землі, у нього є інша працездатна дочка, а саме ОСОБА_3 , однак, позов він заявив тільки до однієї дочки ОСОБА_2 .

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, оскільки, не взяв до уваги та не перевірив отримання позивачем пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід, тощо.

ОСОБА_1 , перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Івано-Франківської районної державної адміністрації та отримував державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» з 01.05.2025 року по 30.06.2025 року у розмірі 2361,00 грн

(щомісячно).

Суд першої інстанції ухвалив рішення без врахування усіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, визначивши суму аліментів у розмірі 2500 грн.

Вважає, що суд мав врахувати наявність іншої дитини у позивача, його матеріальний стан, отримання позивачем пенсії, державних пільг, субсидій, наявність майна, що може

приносити дохід, тощо, матеріальний стан відповідача. Крім того, судом не досліджено

наявності підстав у позивача стягнення аліментів саме у розмірі 5000 грн, жодних належних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення саме такої суми ОСОБА_1 не надав.

З врахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 просила скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Особа, яка подала апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шидзінський І.В. підтримали у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просили її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Шургот О.В. підтримали у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просили її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i

обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача у справі ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 13, том 1).

У зв`язку із реєстрацією шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Цей факт підтверджується витягом №8 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища , сформованого 18 червня 2024 року (а.с. 14, том 1).

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданного Рогатинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 18 червня 1998 року та витягу

з реєстру територіальної громади, сформованого 19 червня 2024 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце проживання його зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4, том 1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 91 від 20 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що його страховий стаж становить 25 років 08 місяців 18 днів, а право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років (а.с. 5, том 1).

Із копій медичних документів - консультативного висновку спеціаліста лікаря- нейрохірурга від 24 червня 2024 року, довідки КНМП «Рогатинська ЦРЛ» від 21 червня 2022 року №73, виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНМП «Рогатинська ЦРЛ» від 01 липня 2024 року №43, доплерографії екстракраніальних судин від 04 липня 2024 року, результатів магнітно-резонансної томографії від 25 квітня 2023 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого 8898/2025 встановлено, що ОСОБА_1 діагностовано остеохондроз шийного відділу хребта, вертебро-базилярну недостатність, плечелопаточний періартрит, наслідки внутрічерепної травми, ідіоматична подагра множинні локалізації , а також стенокардія ( а.с. 6-12, 100-102, том 1).

ОСОБА_4 з 08 серпня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , якому з 04 червня 2024 року на строк до 01 вересня 2025 року встановлена

інвалідність третьої групи. Дані факти підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 08 серпня 2018 року та копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД №062674 від 27 серпня 2024 року (а.с. 28, 30-31, том 1).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 04 листопада 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29, том 1).

Згідно довідки №39 від 02.09.2025 року виданої Львівським національним університетом ім. І.Франка ОСОБА_7 є студенткою першого курсу освітнього ступеня

бакалавр денної форми навчання економічного факультету цього університету.

Мати ОСОБА_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується копією довідки сервісного центру відділу обслуговування громадян №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №215 від 22 серпня 2024 року (а.с. 32, том 1).

З матеріалів справи також встановлено, що 28 листопада 1991 року розірвано шлюб

між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та згідно рішення суду від 06 травня 1991 року з

позивача на користь ОСОБА_10 стягувалися аліменти на двох дітей ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3

частини всіх видів його заробітку (а.с.33-34, том 1).

ОСОБА_1 надав суду довідки АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-

Франківськгаз» від 19 вересня 2024 року №273, № 274, згідно яких в період 1991-2005 років із його заробітної плати проводилось відрахування коштів на сплату аліментів.

Також ним надано копії роздруківок по проведених трансакціях на перерахунок грошових коштів в іноземній валюті з конвертацією в національну валюту України, згідно яких

ОСОБА_1 перераховував в 2022 році грошові кошти на картковий рахунок

ОСОБА_11 (а.с. 61-64, том 1).

Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Івано-Франківської

районної державної адміністрації від 23.10.2025 року №266/18-25 адвокату Шургот О.В.

ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та отримував державну соціальну

допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» з 01.05.2025 року по 30.06.2025 року у розмір 2361, 00 грн

(щомісячно).

У матеріалах справи наявна інформаційна карта про проведення ОСОБА_1 17.07.2023 року операції у Республіці Польща, наявні виписки з медичної картки стаціонарного хворого, довідки та квитанції про придбання ним ліків.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав нанерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0009 площею 1.1841 га; земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0010 площею 1.1841 га. Сумарна площа двох земельних ділянок 2,3682 га та 1/3 частки житлового будинку

АДРЕСА_1 .

Листом ТОВ «Уїзд» від 11.09.2025 року № 73 підтверджується здача в оренду

ОСОБА_1 2,3682 га землі та отримання орендної плати: за 2022 рік 10500 грн; за

2023 рік 13100 грн; за 2024 рік 13100 грн. За 2025 рік йому нараховано 20519,48 грн

доходу від здачі в оренду землі.

Згідно довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 17.11.2025 року №1651 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області і отримує державну соціальну допомогу для малозабезпечених сімей. З липня 2025 по жовтень 2025 року розмір цієї допомоги становив 9444, 00 грн (а.с. 74, том 2).

Застосовані норми права

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові

права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів

сім`ї та родичів.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203,205 СК України).

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні частини третьої статті 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III

групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід

тощо.

У статті 201 Сімейного кодексу України визначено обов`язкові умови та підстави

покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років, батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати

своїх дітей.

Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Згідно із частинами першою та третьою статті 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і

(або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану

сторін (частина перша статті 205 СК України).

Оскільки закон не ставить обов`язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов`язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків.

При цьому сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої необхідності є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Під час ухвалення рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Таких висновків дійшов Касаційний цивільний суд у постанові від 05.12.2018 по справі № 570/3274/15-ц.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які

потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з

цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності

хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні

враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 2361 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку

з недостатністю у нього страхового стажу, необхідного для її призначення. Разом з тим сам факт відмови у призначенні пенсії не свідчить про виникнення у позивача права на утримання від повнолітньої дочки та не є безумовною підставою для стягнення аліментів.

Позивач не довів факту потреби у матеріальній допомозі, оскільки у нього наявні доходи, розмір яких перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб відповідної категорії, що дає йому можливість самостійно забезпечувати свої основні життєві потреби. Зокрема, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на рівні прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб відповідної категорії, є власником майна, яке передає в оренду (двох земельних ділянок), отримуючи від цього додатковий дохід, має у власності житло, що свідчить про наявність у нього стабільних

джерел для існування.

Наявність у позивача нерухомого майна та отримання доходу від його використання спростовує доводи про скрутне матеріальне становище та підтверджує можливість самостійного забезпечення основних життєвих потреб позивача.

Відсутність необхідного страхового стажу у ОСОБА_1 для призначення пенсії є наслідком обставин, які не можуть покладатися як тягар утримання на одну з його повнолітніх дочок.

При цьому неможливо безспірно встановити чи позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідачки.

Крім того, суд відповідно до частини 1 ст. 205 Сімейного кодексу України враховує

матеріальний та сімейний стан відповідача. Встановлено, що на утриманні ОСОБА_2

перебувають мати та чоловік відповідачки, які є особами з інвалідністю третьої групи, а також неповнолітня дочка, яка є студенткою, що зумовлює підвищені витрати на лікування, догляд за членами сім`ї та забезпечення навчання дочки.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1

потреби у матеріальній допомозі з боку повнолітньої дочки та про відсутність підстав для стягнення аліментів з неї а тому вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не

підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково з ухваленням нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, якщо це призвело до ухвалення неправильного рішення у справі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення

про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01

серпня 2025 року.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бутиоскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року