Справа № 450/2706/25 Провадження № 2/450/1834/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

секретаря судового засідання Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області про скасування арешту нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області про скасування арешту нерухомого майна, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт (заборону) на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 накладений Бібрською (Пустомитівською) державною нотаріальною конторою (запис пор. № 13, дата запису 14.03.1962 року, сторінка у збірнику накладених арештів 815 реєстрі накладених і знятих арештів (заборон) за 14.04.1957-23.12.1971 роки Бібрської (Пустомитівської) державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позову вказує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (батька позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.09.2004 року, відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у якому спадкодавець проживав і був зареєстрований до дня смерті. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Копійчак Є. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак під час оформлення документів нотаріус виявила, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок накладено арешт (заборону). З відповіді Львівського державного нотаріального архіву №803/01-21 від 01.04.2025 року встановлено, що у «Реєстрі накладених і знятих арештів (заборон) Бібрської (Пустомитівської) державної нотаріальної контори за 14.04.1957-23.12.1971» міститься запис (порядковий №13) від 14.03.1962 року, згідно з яким на майно ОСОБА_3 накладено заборону на підставі повідомлення заводу «Львівсільмаш» від 13.03.1962 №. Сума заборони становить 500 крб, відомості про зняття заборони відсутні. Як пояснює позивач, під час роботи на підприємстві спадкодавець отримував позику для будівництва будинку, а її погашення здійснювалося шляхом утримання частини заробітної плати. Тому у спадкодавця не могло залишатися непогашеної заборгованості перед заводом «Львівсільмаш» і позивач про існування такої заборони раніше не знав. Фактична відсутність підстав для подальшого існування такого обтяження та неможливість його зняття позасудовим шляхом унеможливлюють повне здійснення позивачем права власності, оскільки він не може вільно володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном. Позивач зазначає, що документи, які стали підставою для накладення заборони в 1962 році, не збереглися, а отже, відсутні правові підстави для подальшого існування обтяження. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду для захисту свого порушеного права шляхом скасування арешту (заборони) на житловий будинок.

27.06.2025 року провадження у справі відкрито.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивача ОСОБА_4 (факт родинних відносин випливає із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 027876 від 17.11.1966 року), що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 28.09.2004 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 79539212 від 13.12.2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Копійчак Є. В. заведена спадкова справа № 24/2024 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву № 803/01-21 від 01.04.2025 року вбачається, що в «Реєстрі накладених і знятих арештів (заборон) Бібрської (Пустомитівської) державної нотаріальної контори за 14.04.1957-23.12.1971 року» на сторінці запис: - пор. №13 - дата запису 14.03.1962 р. - сторінка у збірнику накладених арештів 815 - прізвище, ім?я по батькові особи на, чию будівлю або право забудови накладено арешт (заборону) ОСОБА_3 . Підстава накладення арешту (заборони) на чию вимогу та на чию користь

Повідомлення заводу Львівсільмаш від 13.03.1962 р. №; - сума арешту (заборони) 500 крб; Зміни і уточнення, внесенні в арешт -; Службові відмітки про зняття заборони відчуження (обтяження) в даній справі - відсутні.

Як зазначає позивач у позовній заяві, про наявність зазначеної заборони на відчуження (арешту) до цього часу йому відомо не було, також під час роботи на заводі батько оформляв в позику для будівництва будинку, на погашення якої підприємство стягувало частину його заробітної плати. Тому у батька не могло бути непогашеної заборгованості перед заводом. Наявність вищевказаної заборони на житловий будинок, накладеної ще у 1962 році, обмежує права спадкоємця, тому із запитом про надання інформації про відсутність непогашених зобов?язань перед заводом «Львівсільмаш» позивач звернувся до архівного відділу Пустомитівської районної державної адміністрації, проте отримав інформацію про відсутність відомостей про дане підприємство в архіві, таку інформацію про відсутність даних в єдиному реєстрі юридичних осіб позивач отримав звернувшись до реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що свідчить про відсутність такої юридичної особи.

У відповідності до ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: зокрема, накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.

Пунктом 5.1. Глави 15 Розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно із ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для здійснення реєстраційних дій.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність безпідставно накладеного обтяження на належне позивачеві майно, що порушує його права, оскільки він не в змозі належним чином розпорядитись своєю власністю, що дає підстави для захисту його прав шляхом задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2, 20, 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст 34 Закону України "Про нотаріат", ст.ст. 203, 215, 316, 319, 321 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4 12, 13, 76, 81, 137, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Скасувати арешт (заборону) на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 накладений Бібрською (Пустомитівською) державною нотаріальною конторою (запис пор.№ 13, дата запису 14.03.1962 року, сторінка у збірнику накладених арештів 815 реєстрі накладених і знятих арештів (заборон) за 14.04.1957-23.12.1971 роки Бібрської (Пустомитівської) державної нотаріальної контори.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2025 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ; Пустомитівська державна нотаріальна контора Львівської області, , м. Пустомити, вул. Грушевського, буд. 24.

СуддяЄ. О. Данилів