Провадження №2/359/3382/2025
Справа №359/7927/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 січня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №6235387. За яким ТОВ «Авентус Україна» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 360 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,99% в день (стандартна процентна ставка). ТОВ «Авентус Україна» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 23308 гривень 00 копійок. 25 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №25.09/23-Ф. За умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №6235387 від 01 січня 2023 року. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23308 гривень 20 копійок, що складається: з заборгованості за основною сумою боргу 5000 гривень, заборгованості за відсотками 8955 гривень, нараховані позивачем проценти за 94 календарних днів 9353 гривень 00 копійок.

Також позивач просить суд, у порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, визначити в рішенні обов`язок щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. В поданому позові просив справу розглянути без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 направила до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити п повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи це тим, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 23 308 гривень, разом з тим, позивачем не надано належного та допустимого розрахунку заборгованості, який би містив відомості щодо порядку, періодів та правових підстав нарахування процентів. Наданий розрахунок має характер односторонніх арифметичних підрахунків, та не може вважатися належним доказом безспірності грошових вимог. Позовна заява не містить даних, які б дозволяли перевірити правильність заявленої до стягнення суми, у зв`язку з чим неможливо встановити дійсний розмір заборгованості. Крім того, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт видачі кредиту, рух грошових коштів та можливе часткове погашення заборгованості відповідачем, зокрема платіжних доручень, меморіальних ордерів, квитанцій чи інших документів, оформлених відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Окремо відповідач звертає увагу суду на те, що заявлений розмір нарахованих процентів значно перевищує суму основного боргу, що суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності. Заявлені позивачем суми процентів та санкцій перевищують встановлені законом обмеження, що свідчить про несправедливість відповідних умов договору в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує баланс договірних прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу. Вимога про стягнення явно завищених процентів не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим ст. 509 та ст. 627 ЦК України, та перетворює неустойку з засобу забезпечення виконання зобов`язання на надмірний фінансовий тягар для відповідача. Також представник відповідача зазначає, що у справі відсутні належні і достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також представником відповідача до суду було подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому заявлено прохання зменшити суму витрат, понесених ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на оплату професійної правничої допомоги адвоката, до розміру 3000 гривень.

Представник позивача Столітній М.М. направив до суду відповідь на відзив, яким наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.165-167).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 01 січня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ОСОБА_1 електронний договір про надання споживчого кредиту №6235387. За яким ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 360 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,99% в день (а.с.55-64).

ТОВ «Авентус Україна» виконало своє грошове зобов`язання та надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 гривень. Вказана обставина підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» №20231010-6 від 10.10.2023 року (а.с.121-124,128).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України, остаточний розрахунок таких відсотків (пені) здійснюється органом (особою), що виконує рішення суду, за правилами, визначеними самим рішенням. Дії та рішення такого органу (особи) можуть бути оскаржені у порядку розділу VII ЦПК України.

У п. 132-135 постанови від 05.06.2025 у справі № 910/14524/22 Велика Палата вказала, що можливість нарахування пені чи відсотків до моменту виконання рішення невід`ємно пов`язана з тим, чи були такі вимоги заявлені та задоволені судом по суті спору. Якщо ж суд не стягує відповідні відсотки чи пеню по суті, він не може зазначити про їх подальше нарахування. Нарахування відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, що й вимоги про стягнення відсотків або пені за порушення грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, лише продовжені на майбутній період невиконання зобов`язання. Такі процесуальні норми не створюють окремого, нового виду відсотків чи пені. Відтак, 3% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, можуть нараховуватися у порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України лише у випадку, якщо позивач заявив позовну вимогу про їх стягнення, і така вимога була задоволена судом.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного чи надзвичайного стану та впродовж тридцяти днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, у разі прострочення ним грошового зобов`язання за договором кредиту (позики).

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №6235387 від 01 січня 2023 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «С571983». У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

25 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №25.09/23-Ф. За умовами якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №6235387 від 01 січня 2023 року.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач не надав жодного доказу на спростування того, що він не укладав кредитний договір, не отримував та не вводив одноразовий ідентифікатор, не надавав ТОВ «Авентус Україна» відомості своєї банківської картки для переказу кредитних коштів.

ОСОБА_1 належним чином не виконував грошове зобов`язання за кредитним договором, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 23 308 гривень 00 копійок, що складається: з заборгованості за основною сумою боргу 5000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками за користування кредитом 8955 гривень 00 копійок, нараховані позивачем відсотки за 94 календарних дні 9353 гривні 00 копійок (а.с.31-42,43-45)

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за кредитним договором.

Щодо вимоги позивача про проведення стягнень з відповідача в порядку ч.ч.10,11, ст. 265 ЦПК України,суд зазначає про таке:

Такі дії є правом, а не обов`язком суду і залежать від обставин конкретної справи, принципів розумності, справедливості та пропорційності. На це звернула увагу й Велика Палата Верховного Суду у пп. 129130 постанови від 05.06.2025 у справі № 910/14524/22.ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у позовній заяві не заявило вимоги про стягнення 3% річних чи інших сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а просило лише про їх нарахування виконавцем у процесі примусового виконання рішення.

При цьому стягнення процентів за кредитним договором у межах строку кредитування не є тотожним стягненню 3% річних у значенні ст. 625 ЦК України.

Окрім того, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного чи надзвичайного стану та впродовж тридцяти днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, у разі прострочення ним грошового зобов`язання за договором кредиту (позики).

Таким чином, заявлене позивачем клопотання в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України про зобов`язання органу примусового виконання нараховувати на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1.3,1.4,1.5.1. договору №6235387 від 01 січня 2023 року сума кредиту складає 5000 гривень строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межа строку кредиту.

Згідно з п.1.8.1 договору №6235387 від 01 січня 2023 року орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 40820 гривень 00 копійок та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 40073 гривні 75 копійок.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладені кредитного договору № 6235387 від 01 січня 2023 року, відповідач під час укладення договору був обізнаний з усіма його умовами, у тому числі щодо розміру процентної ставки, та добровільно погодився з ними. Доказів того, що позивач був змушений прийняти умови договору на невигідних для себе умовах, матеріали справи не містять.

Тому суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 308 гривень 00 копійок.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжної інструкції №3347 від 24 червня 2023 року (а.с.24) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» задоволений. Тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Столітній М.М. на підставі ордеру від 16 червня 2025 року (а.с.66). Даний ордер про надання правничої допомоги складений на підставі договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.129-131).

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) №8982 від 16 червня 2025 року згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с.49-50), вбачається, що загальна вартість витрат на правову допомогу, які понесло ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» становить 10000 гривень.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 10000 грн. 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правничої допомоги у цій справі є меншим, а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених у цій справі у сумі 5000 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.526, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.1 та ч.2 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23308 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на оплату судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», що розташовується за адресою: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15 оф.118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 02 грудня 2025 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський