Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/683/25
Провадження по справі № 2/514/419/25
23 грудня 2025 року с-ще Бессарабське
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Тончевої Н.М.
при секретарі Чернєвій О.А.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Бессарабське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Враховуючи, що відповідач свого зобов`язання за кредитними договорами не виконав та право вимоги за ними перейшло до позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.
Представником відповідача адвокатом Іваховим В.В. надано суду письмові пояснення, в яких він посилається на наступне. Як вбачається з наданого представником позивача договору факторингу №№14/06/21 укладеного 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів», останній укладено задовго до того, як було укладено сам кредитний договір №79391591 від 03 липня 2024 року, тобто було здійснено передачу прав невизначених вимог. Таким чином, позивач не є належним позивачем, оскільки не набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №79391591 від 03 липня 2024 року. Як зазначено у вказаних договорах перехід права вимоги Заборгованості до Боржників та їх перехід від клієнта до фактора, відбувається в момент підписання сторонами акту-прийому передачі реєстру прав вимог згідно Додатку № 2. Вказаний додаток як і пункт 3.1., 3.2 договору факторингу № 28032025 від 28 березня 2025 року та пункт 3.1., 3.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року не містить суми прав вимоги що відступаються. Крім того, представником позивача не надано первинних документів щодо заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також додав до клопотання довідку військової частини НОМЕР_3 від 01 липня 2025 року №761/570, згідно якої матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) за мобілізацією з 11 березня 2024 року.
Представником позивача ОСОБА_2 надано суду додаткові пояснення, в яких вона посилалась на наступне. Кредитні договори були укладені з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Відповідач ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб- сайті позикодавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів Відповідачем висловлено не було. Позивачем до позовної заяви надано саме витяг Договору факторингу та реєстр боржників за кредитним договором, оскільки реєстр боржників по кредитному договору містить інформацію щодо заборгованості інших фізичних осіб, що є персональними даними та не підлягають розголошенню відповідно до законодавства. Водночас Позивач разом з позовною заявою надав суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до Відповідача. Копія (Витягу) з реєстру боржників містить лише дані ОСОБА_1 , інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. На підставі викладеного, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, за адресою реєстрації місця проживання, однак на адресу суду від відповідача повернувся конверт з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою».
Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явилась, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Так, з матеріалів справи вбачається, що:
18 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №8095117, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора А1373.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як видно із матеріалів справи, зазначені вище договори укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до умов Договору позики №79391591 від 03 липня 2024 року, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 , надані клієнтом з метою отримання кредиту, на суму 5000 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, тобто на 14 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1.50 % річних.
ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується довідкою АТ «ПУМБ» від 15 жовтня 2025 року, згідно якої:
в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) була випущена банківська кредитна картка № НОМЕР_5 до рахунку № НОМЕР_6 ;
згідно виписки / особового рахунку 03 липня 2024 року на рахунок № НОМЕР_6 було зараховано кошти в розмірі 5000 гривень;
в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) була випущена банківська кредитна картка № НОМЕР_7 до рахунку № НОМЕР_8 ;
згідно виписки / особового рахунку 18 липня 2024 року на рахунок № НОМЕР_8 було зараховано кошти в розмірі 5000 гривень.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України.
Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Однак, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання за кредитними договорами.
Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 :
Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним в борг коштів та факт укладення договорів.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами.
Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З вищенаведеного випливає, що сторони, підписавши договори встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 терміном дії до 14 червня 2022 року у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» права грошової вимоги в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2.
28 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
13 червня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою продовжено дію договору факторингу на 12 місяців.
28 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №42 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
28 жовтня 2024 року складено Акт прийому -передачі Реєстру Боржників №36 від 28 жовтня 2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» право вимоги в тому числі за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року.
28 березня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №28032025 у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2.
28 березня 2025 року складено Акт прийому -передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №28032025 від 28 березня 2025 року.
Згідно витягу з реєстру Боржників №2 до Договору факторингу №28032025 від 28 березня 2025 року, ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» право вимоги в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року.
За положеннями статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.
При цьому слід ураховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справа № 758/2555/21.
Таким чином, у даній справі відбулась виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами, правовідносини за договором продовжують існувати з попереднім змістом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року та за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року.
Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що за договором факторингу №№14/06/21 укладеним 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» було здійснено передачу прав невизначених вимог виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажом останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 терміном дії до 14 червня 2022 року у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» права грошової вимоги в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2.
28 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
13 червня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, якою продовжено дію договору факторингу на 12 місяців.
28 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду №42 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
28 жовтня 2024 року складено Акт прийому -передачі Реєстру Боржників №36 від 28 жовтня 2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів» право вимоги в тому числі за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених вище договорів, а тому до позивача перейшло право вимоги за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, представник відповідача дійшов помилкового висновку, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, та у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу на підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача: заборгованості за відсотками в розмірі 1050 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9990 гривень за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року; заборгованості за відсотками в розмірі 7875 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9050 гривень за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року, суд дійшов наступного висновку.
Сторони в договорі про надання кредиту від 26 травня 2021 року погодили розмір відсотків, та порядок їх сплати.
В силу ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При цьому, на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався.
В частині 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, яка була чинною на час дії кредитного договору) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказаний пункт є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише, при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Застосування приписів п. 15ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 :
З довідки військової частини НОМЕР_3 від 01 липня 2025 року №761/570 вбачається, що матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) за мобілізацією з 11 березня 2024 року.
Тож, як встановлено судом, з 11 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, а тому на нього поширювались пільги, передбачені п.15ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом під час перебування на військовій службі.
Таким чином, зазначені вище договори були укладені 03 липня 2024 року та 18 липня 2024 року відповідно, тобто в період перебування відповідача на військовій службі, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню: заборгованості за відсотками в розмірі 1050 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9990 гривень за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року; заборгованості за відсотками в розмірі 7875 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9050 гривень за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.
Враховуючи, що відповідач, отримавши кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню не виконав, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості:
за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року в розмірі 5000 гривень;
за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року в розмірі 5000 гривень.
Тож, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року в розмірі 5000 гривень та за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року в розмірі 5000 гривень є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 107735 від 15 квітня 2025 року.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, відповідачем має бути відшкодовано судові витрати у розмірі 797 гривень 58 копійок пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 611, 623,625, 629, 638, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 141, 223, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за відсотками в розмірі 1050 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9990 гривень за Договором позики №79391591 від 03 липня 2024 року; заборгованості за відсотками в розмірі 7875 гривень та заборгованості за пенею в розмірі 9050 гривень за Договором про надання споживчого кредиту №8095117 від 18 липня 2024 року відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.М. Тончева