Справа № 603/517/25
Провадження №2/603/312/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Бішко І. М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором № 4246197 від 31.10.2021 року в розмірі 80 030,00 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») і ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір про споживчий кредит № 4246197, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 20 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. 25.04.2025 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу № 25042025, на підставі якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору № 4246197, неповернення суми кредиту і нарахованих процентів у встановлені договором строки заборгованість відповідача за договором становить 80 030,00 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з ОСОБА_1 зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився в судове засідання, не повідомивши про причини своєї відсутності, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас представник відповідача адвокат Поліковський Г. М. подав відзив на позовну заяву, який ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.12.2025 року залишено судом без розгляду у зв`язку з пропущенням строку, встановленого на його подання, та відсутністю підстав для його продовження.

Суд установив такі обставини.

31.10.2021 року за допомогою вебсайту miloan.ua позичальник ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву на кредит № 4246197, у якій зазначив свої персональні дані, а також обрав бажані параметри кредитування у ТОВ «Мілоан».

31.10.2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F43472 (час підпису 00:54 год) уклали договір про споживчий кредит № 4246197 (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

У п. п. 1.2-1.6 договору його сторони погодили умови кредитування, а саме: суму (загальний розмір) кредиту 20 000,00 грн; строк кредитування 15 днів з 31.10.2021 року; термін (дату) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дату платежу) 15.11.2021 року; орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, і становить 20 030,00 грн; процентну ставку за користування кредитом у розмірі 30,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 1.7 договору процентна ставка за цим договором фіксована.

Разом з тим у п. 2.3 договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування, що може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.

Згідно з п. 2.3.1.2 договору, який регулює пролонгацію на стандартних (базових) умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

За змістом п. 2.3.2 договору кредитодавець передбачив, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин (и) щодо якої (их) невідомо настане вона (и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» умов кредитного договору та надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 20 000,00 грн до позовної заяви долучено копію платіжного доручення № 59954493 від 31.10.2021 року, зі змісту якого видно, що 31.10.2021 року ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів у розмірі 20 000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

До кредитного договору також долучено копію графіку платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1) та копію паспорта споживчого кредиту (додаток № 2).

Графіком платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1) передбачено, серед іншого, дату видачі кредиту 31.10.2021 року, дату платежу 15.11.2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 15, суму кредиту за договором 20 000,00 грн, проценти за користування кредитом 30,00 грн, загальну вартість кредиту 20 030,00 грн,

Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, складеною ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4246197 становить 80 030,00 грн, з яких 20 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 60 030,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 01.11.2021 року до 14.01.2022 року включно. Як відомо із вказаного розрахунку заборгованості, у період з 01.11.2021 року до 15.11.2021 року (15 днів) нараховано відсотки в сумі 30,00 грн (2,00 грн або 0,01 % в день), а в період з 16.11.2021 року до 14.01.2022 року 60 000,00 грн (1 000,00 грн або 5 % в день).

25.04.2025 року ТОВ «Мілоан» (клієнт) і ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 25042025, за умовами п. 2.1 якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру прав вимог у формі, наведеній в додатку № 1 до цього договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 цього договору.

Згідно з витягом з додатку до договору факторингу № 25042025 від 25.04.2025 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4246197 від 31.10.2021 року на загальну суму 80 030,00 грн, з яких 20 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 60 030,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Також до договору факторингу № 25042025 від 25.04.2025 року долучено копію платіжної інструкції про здійснення ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ТОВ «Мілоан» оплати за цим договором.

На підтвердження надіслання ОСОБА_1 досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості до позовної заяви долучено копію відповідного листа-претензії ТОВ «Діджи Фінанс» від 25.07.2025 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» слід задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що 31.10.2021 року ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір про споживчий кредит № 4246197, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 25042025 від 25.04.2025 року. За умовами вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 20 000,00 грн на строк 15 днів, а також встановлено плату за користування кредитними коштами в розмірі 0,01 % у день від залишку кредиту. Отримавши кредит, ОСОБА_1 належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Визначаючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 4246197 від 31.10.2021 року, суд звертає увагу на те, що право нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Окрім того, суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п. 6.28).

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У пункті 1.3 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту 31.10.2021 року.

Водночас, як видно з відомості ТОВ «Мілоан», останній нараховував відсотки і після погодженого строку кредитування з 16.11.2021 року по 14.01.2022 року, керуючись п. п. 2.3.1.2, 1.6 кредитного договору.

З цього приводу суд зазначає, що невиконання або неналежне виконання боржником договірних зобов`язань не може розглядатися як «відкладальна обставина» в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до зміни умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами згідно з кредитним договором, зокрема, 15 календарних днів та 0,01 % в день від суми кредиту за час користування ним.

Добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.

У зв`язку з цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною обставиною.

Зазначення у договорі різних строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору № 4246197 щодо строку його дії 15 календарних днів (згідно з п. 1.3) чи 60 і більше днів (згідно з п. 2.3.1.2) та розміру процентної ставки 0,01 % чи 5 %, то в цьому випадку потрібно застосовувати правило тлумачення Contra proferentem.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2022 року у справі № 944/3046/20 зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін".

Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Зазначення в кредитному договорі різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в цьому випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором № 4246197 після закінчення строку його дії.

Незважаючи на те, що підвищений розмір процентів за користування кредитними коштами в договорі визначається як стандартна (базова) процентна ставка (п. 1.6 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений згідно з п. 1.3 договору строк кредитування (15 днів), тобто фактично є санкцією.

На переконання суду, п. 2.3.1.2 кредитного договору прямо суперечить п. 1.3 договору, графіку платежів за договором (додаток № 1 до договору) та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.

У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Тому нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі за час автопролонгації на підставі п. 2.3.1.2 договору, на переконання суду, є неправомірним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що починаючи з 16.11.2021 року ТОВ «Мілоан», як кредитодавець, не мало права нараховувати проценти за кредитним договором № 4246197 від 31.10.2021 року, а підтвердженим розміром відсотків буде 30,00 грн, які нараховані у строк кредитування, визначений кредитним договором, тобто з 01.11.2021 року до 15.11.2021 року.

Отже, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 4246197 від 31.10.2021 року в розмірі 20 030,00 грн, з яких: 20 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 30,00 грн заборгованість за процентами.

Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Встановлено, що 05.05.2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» (далі клієнт) і адвокат Міньковська А. В. (далі адвокат) уклали договір про надання правової допомоги № 42649746, відповідно до п. 2.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

У додатковій угоді № 4246197 від 29.07.2025 року до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025 року його сторони домовились розширити розділ 2 договору «Предмет договору» та доповнити новим п. 2.1, відповідно до якого адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 .

Окрім того, цією додатковою угодою розділ 5 договору «Порядок здійснення розрахунків» доповнено п. 4.9, згідно з яким за здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійного правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Згідно з актом № 4246197 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29.07.2025 року адвокат Міньковська А. В. надала, а ТОВ «Діджи Фінанс» отримало правничу (правову) допомогу загальною вартістю 5000,00 грн, що складається з таких послуг: 1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1 год, 1000,00 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, у тому числі попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (2 год, 3000,00 грн); 3) формування додатків до позовної заяви (письмових доказів) (0,5 год, 500,00 грн); 4) подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням (0,5 год, 500,00 грн).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, зважаючи на приписи ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1 251,41 грн (20 030,00 грн * 5 000,00 грн / 80 030,00 грн), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 606,28 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (20 030,00 грн * 2422,40 грн / 80 030,00 грн).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 223, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 512, 514, 526, 530, 610-612, 625-628, 638, 639, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 4246197 від 31.10.2021 року в розмірі 20 030,00 (двадцять тисяч тридцять) грн 00 (нуль) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 606 (шістсот шість) грн 28 (двадцять вісім) коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 1 251 (одну тисячу двісті п`ятдесят одну) грн 41 (сорок одну) коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддя І. М. Галіян