Справа № 484/5741/25
Провадження № 2/484/2521/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 68 875 грн., -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» в особі представника Руденка К.В. звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним Договором № 2067-1478-1 від 09.11.2023 в сумі 68 875 грн.

Позов мотивований тим, що 09.11.2023 між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 2067-1478-1, відповідно до умов якого відповідачці на умовах строковості, поворотності та оплатності був наданий кредит в сумі 5 000 грн. строком на 365 днів до 08.11.2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування (1277,5 % річних). Зазначений договір відповідачка підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами, які розміщені на сайті позивача. ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» зі своєї сторони виконало свої зобов`язання за договором, надало відповідачці кредит в сумі 5 000 грн. Грошові кошти позивач перерахував за реквізитами банківської картки, реквізити якої надав споживач (відповідачка) № НОМЕР_1 , емітованої в АТ «Ощадбанк», а відповідачка в свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити нараховані проценти в обумовлений договором строк. Відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 09.10.2025 становить 68 875 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 000 грн. та заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.11.2023 по 08.11.2024 в сумі 63 875 грн. За таких обставин позивач просить стягнути на його користь з відповідачки зазначену суму кредитної заборгованості.

Ухвалою суду від 17.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 17.11.2025.

Ухвалою суду від 17.10.2025 за клопотанням представника позивача Руденка К.В. зобов`язано АТ «Ощадбанк» надати суду докази.

Витребувані докази від АТ «Ощадбанк» надійшли до суду 11.11.2025.

03.11.2025 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву позовну заяву, в якому відповідачка просить суд задовольнити позовні вимоги частково. Відповідачка не заперечує факту укладення за Кредитним Договором № 2067-1478-1 від 09.11.2023, відповідно до якого вона отримала грошові кошти у сумі 5 000 грн. Щодо суми основної заборгованості відповідачка визнає позовні вимоги лише в сумі 12 875 грн., що складається з 5 000 грн. тіла кредиту та 7 875 грн. відсотків, нарахованих за перші 45 днів користування кредитом (з 09.11.2023 по 23.12.2023) за ставкою 3,5% на день. Щодо неправомірності нарахування відсотків відповідачка заперечує проти стягнення 56 000 грн. відсотків за період з 24.12.2023 по 08.11.2024. Вона зазначає, що позивач проігнорував вимоги Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням змін від 24.12.2023, який встановив поетапне обмеження максимального розміру денної процентної ставки 2,5% та 1,5% відповідно. Нарахування відсотків за ставкою 3,5% після набрання чинності вказаними змінами вона вважає безпідставним, а відповідні умови договору нікчемними. Щодо строку договору відповіадчка вказує на помилковість розрахунків позивача, оскільки відсотки нараховані за 366 днів, тоді як строк договору становить 365 днів і мав закінчитися 07.11.2024. Щодо витрат на правову допомогу відповідачка просить відмовити у стягненні 10 000 грн. витрат на правничу допомогу. Вона стверджує, що такі послуги надавались позивачу фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом у розумінні закону, що унеможливлює їх відшкодування як професійної правничої допомоги. Також вона зазначає, що розмір цих витрат не є обґрунтованим, пропорційним та не відповідає критеріям розумності з огляду на малозначність та типовість справи. Щодо судових витрат відповідачка наполягає на тому, що сума судового збору має бути розподілена пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

10.11.2025 до суду від представника позивача Руденка К.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечує проти доводів відповідачки та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Щодо правомірності нарахування відсотків позивач зазначає, що на момент укладення Кредитного договору, а саме 09.11.2023 року сторони узгодили всі істотні умови, включаючи процентну ставку у розмірі 3,5% на день. Посилання відповідачки на обмеження ставки, запроваджені Законом № 3498-IX, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.Кредитний договір укладений до набуття чинності Законом № 3498-ІХ, зміни до Кредитного договору не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії а інших умов не укладались), тому фіксована процентна ставка погоджена сторонами на дату укладення Кредитного договору не змінюється протягом строку дії Кредитного договору. Також, Національний банк України у листі від 19.02.2024 року вих. № 14-0004/12907 надав роз`яснення щодо розрахунку денної процентної ставки в зв`язку з прийняттям Закону № 3498-ІХ (додається). В роз`ясненні НБУ зазначає, що денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Щодо строку нарахування відсотків представник позивача наголошує, що нарахування відсотків здійснювалося відповідно до умов договору за весь період фактичного користування грошовими коштами до моменту повного повернення кредиту або до дати, визначеної в позовних вимогах 08.11.2024. Позивач вважає розрахунок заборгованості арифметично правильним та таким, що відповідає домовленостям сторін. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач заперечує проти тверджень відповідачки про неможливість стягнення витрат на правничу допомогу. Він зазначає, що представництво інтересів ТОВ «ФК «Процент» здійснює адвокат Руденко К.В. на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру. Той факт, що оплата послуг здійснюється на рахунок ФОП, не змінює правової природи цих витрат як професійної правничої допомоги. Позивач стверджує, що розмір витрат у сумі 10 000 грн. є обґрунтованим, зважаючи на обсяг підготовлених процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив) та час, витрачений на вивчення матеріалів справи. Щодо виконання зобов`язань позивач вказує, що відповідачка, підписуючи договір за допомогою електронного підпису, підтвердила ознайомлення з усіма умовами та усвідомлювала свої обов`язки.

13.11.2025 до суду від відповідачки надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вона наполягає на тому, що вказані позивачем відсотки нараховані за 366 днів, чим ТОВ «Фінансова компанія «Процент» порушило умови договору, який був укладений строком на 365 днів і повинен закінчуватися 07.11.2024, тобто останнім днем нарахування процентів за користування кредитом повинно бути саме 07.11.2024. Вона зазначає, що позивачем з самого початку неправильно вказано дату закінчення дії договору, складено графік здійснення платежів у додатку № 1 до договору, паспорті споживчого кредиту і нарахована сума відсотків за користування кредитом безпідставно збільшена вже на момент укладення договору; ніяких додаткових угод, корегувань строку дії договору чи інших пропозицій щодо приведення договору у частині строку дії даного договору у відповідність позивач не пропонував ні в усній, ні в письмовій формі та на підставі власних неправильних розрахунків та укладеного з порушеннями кредитного договору позивач вимагає стягнути неправомірно нараховані відсотки.Свою позицію відповідачка також обґрунтовує тим, що Закон України «Про споживче кредитування» є пріоритетним у регулюванні правовідносин сторін, а норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються лише в частині, що йому не суперечить. Відповідачка зазначає, що з 24 грудня 2023 року набрали чинності зміни до законодавства (Закон № 3498-IX), якими запроваджено поетапне обмеження максимального розміру денної процентної ставки: до 2,5% протягом перших 120 днів та до 1,5% протягом наступних 120 днів. Посилаючись на частину п`яту статті 12 Закону «Про споживче кредитування», вона наголошує, що будь-які умови договору, які обмежують права споживача порівняно з цими законодавчими нормами, є нікчемними. На думку відповідачки, позивач неправомірно проігнорував зазначені вимоги та продовжував нарахування відсотків за ставкою 3,5% на день за весь період 366 днів, що призвело до безпідставного нарахування 56 000 грн. Вона стверджує, що при розрахунку заборгованості згідно з вимогами чинного законодавства, загальна сума мала б становити 40 875 грн. Разом з тим, оскільки позивач не надав суду розрахунків, які б відповідали вимогам щодо обмеження процентної ставки, відповідачка продовжує наполягати на задоволенні позову лише в сумі 12 875 грн. Така сума, за її розрахунком, складається з тіла кредиту у сумі 5 000 грн. та відсотків за ставкою 3,5% у сумі 7 875 грн., нарахованих виключно за перші 45 днів користування кредитом з 09.11.2023 по 23.12.2023 тобто до моменту набрання чинності змінами в законодавстві, які обмежили розмір ставки. Відповідачка вважає, що лише такий розмір заборгованості не суперечить вимогам закону та захищає її права як споживача.

Ухвалою суду від 17.11.2025 відкладено розгляд наданої справи на 17.12.2025.

Сторони, їх представники належним чином повідомлені про розгляд справи.

До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.11.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 2067-1478-1 від 09.11.2023.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилася перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://procent.com.ua/uk/about_us.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 652985 направлявся відповідачці 09.11.2023 о 19:58:53 шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений в Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 09.11.2023 о 19:59:10 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 652985 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти в сумі 5000 грн. були переказані відповідачці 09.11.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 емітовану АТ «Ощадбанк», що підтверджується довідкою платіжної установи в матеріалах справи. Також зарахування коштів у сумі 5 000 грн. підтверджується витребуваними доказами з АТ «Ощадбанк». З листа АТ «Ощадбанк» вбачається, що за платіжною картою № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), наявний фінансовий номер НОМЕР_2 , який знаходиться в анкетних даних. Також відповідно до платіжної інструкції № 615 від 10.11.2023 на банківський рахунок відповідачки було зараховано 5 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15- ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15.01.2025 року у справі № 753/16762/15-ц.

У відзиві на позовну заяву відповідачка підтвердила факт укладення між сторонами такого договору та отримання коштів у сумі 5 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає встановленими та доведеними обставини щодо існування між сторонами договірних відносин позики, факту надання позивачем грошових коштів відповідачці

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, надало відповідачці кредит у сумі 5 000 грн.

Однак, відповідачка стверджує, що відсотки за користування кредитом повинні були нараховуватися за перші 45 днів та стягнення процентів за період з 24.12.2023 по 08.11.2024 є неправомірними

Так, судом встановлено, що відповідно до п. 1.3. Кредитного договору строк надання кредиту становив 365 днів та згідно з п. 4.2. нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом. При цьому проценти за користування Кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання Позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб Позичальника), до дня повернення суми Кредиту, визначеної у пункту 1.1. цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за Кредитом.

Отже позивачем правомірно нараховано відсотки за користування кредитними коштами за 365 днів.

Окрім того, відповідачка заявляє, що позивач нарахував їй відсотки за 366 днів, тоді як строк договору становить 365 днів.

Суд відхиляє таке твердження відповідачки, оскільки відповідно до п. 1.3 Кредитного договору строк надання Кредиту становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору

Відповідно до Додатку № 1 періодом кредитування є проміжок від 09.11.2023 до 08.11.2024. Також з детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором вбачається, що нарахування процентів здійснювалось за 365 днів, оскільки 10.11.2023 нарахування процентів не здійснювалось. Отже нарахування позивачем відсотків здійснювалось за 365 днів в межах періоду визначеного Додатком № 1, з яким відповідачка мала можливість ознайомитись та погодила всі умови своїм підписом.

Також відповідачка стверджує, що позивачем було неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 3.50 %, оскільки відповідно до п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що протягом перших 120 днів максимальний розмір розміру денної процентної ставки 2,5% та протягом наступних 120 днів у розмірі 1,5% відповідно.

Щодо вищезазначеного твердження відповідачки суд зазначає наступне.

22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Однак, Кредитний договір укладений до набуття чинності Законом № 3498-ІХ, зміни до Кредитного договору не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), тому фіксована процентна ставка погоджена сторонами на дату укладення Кредитного договору не змінюється протягом строку дії Кредитного договору.

Також, Національний банк України у листі від 19.02.2024 року вих. № 14-0004/12907 надав роз`яснення щодо розрахунку денної процентної ставки в зв`язку з прийняттям Закону № 3498-ІХ (додається).

В роз`ясненні НБУ зазначає, що денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту)

Отже, відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконала, тіло кредиту та проценти за користування кредитом не повернула, а тому відповідно до детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 2067-1478-1 від 09.11.2023 станом на 09.10.2025 утворилась кредитна заборгованість, яка становить 68 875 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 000 грн. та заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.11.2023 по 08.11.2024 в сумі 63 875 грн.

Зазначена сума заборгованості відповідачкою не сплачена.

З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язання не пояснювала.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

Однак відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 68 875 грн.

На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачкою досі не виконане, заборгованість не сплачена.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за Кредитним Договором № 2067-1478-1 від 09.11.2023 в сумі 68 875 грн.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

За таких обставин, враховуючи умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо твердження відповідачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к.

Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності; розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію договору № 03/06/2024 від 03.06.2024 про надання юридичних послуг; копію Свідоцтва № 2412 від 23.10.2018; копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «Процент» адвокату Руденку К.В.; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року; копію Витягу з Реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року; копію платіжного доручення про сплату витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 10 000 грн. слід зменшити до 1 500 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2,5,10-13,77-81,89,141,258,259,280,264,265,280,281 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 68 875 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ», , за кредитним договором № 2067-1478-1 від 09.11.2023 в сумі 68 875 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн. та заборгованості за нарахованими процентами за період з 09.11.2023 по 08.11.2024 в сумі 63 875 (шістдесят три тисячі вісмсот сімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ», , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн., а всього 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 40 к.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ», , адреса: бульв. В. Гавела, 4, м. Київ, 03124.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 22 грудня 2025 року.

СУДДЯ: