Справа № 354/1717/23
Провадження № 22-ц/4808/1760/25
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення меж під`їздної дороги, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Яремчанського міського суду від 23 жовтня 2025 року під головуванням судді Ваврійчук Т.Л.у м. Яремче,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення меж під`їздної дороги.

Просила зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у вигляді самовільно побудованих гаража та вбиральні шляхом демонтажу з під`їзної дороги до земельної ділянки позивачки із кадастровим номером :11:007:0021, що розташована за адресою с. Микуличин уч. Країщі та затвердити межі під`їзду до вказаної земельної ділянки, відповідно до схеми, виготовленої ПП «Карпати Геокадастр».

Представник ОСОБА_1 15.09.2025 подала до суду першої інстанції заяву в порядку про зміну предмету позову, відповідно до якої позовні вимоги виклала у наступній редакції: 1) скасувати рішення 28 сесії депутатів 5 скликання Микуличинської сільської ради від 14.10.2009 в частині про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0402 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Микуличин, урочище Країщі та на підставі якого видано державні акти серії ЯИ №863617 зареєстрований 23.11.2009 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №81; 2) визнати недійсним державний акт серії ЯИ №863617 на підставі рішення 28 сесії депутатів 5 скликання Микуличинської сільської ради від 14.10.2009 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0402 га( кадастровий номер :11:006:0170) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Микуличин, урочище Країщі; 3) зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у вигляді самовільно побудованих гаража та вбиральні шляхом демонтажу, з під`їзної дороги до земельної ділянки кадастровий номер :11:007:0021, що розташована за адресою с. Микуличин, участок Країщі, що належить ОСОБА_1 ; 4) затвердити межі під`їзду до земельної ділянки кадастровий номер :11:007:0021, що розташована за адресою с. Микуличин, участок Країщі, що належить ОСОБА_1 відповідно до запропонованої схеми, виготовленої ПП «Карпати Геокадастр».

Ухвалою Яремчанського міського суду від 23 жовтня 2025 року відмовлено в прийнятті заяви представника ОСОБА_1 представника ОСОБА_3 про зміну предмету позову у цій справі та повернуто її заявнику.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що при подачі первісного позову ОСОБА_1 не було відомо про те, що земельна ділянка площею 0,0402 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Микуличин урочище «Країщі» належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки відомості про земельну ділянку відсутні на публічній кадастровій карті, відсутній проект землеустрою в Держеокадастрі та до виходу земельної комісії на місці був прохід через цю земельну ділянку.

Змінивши предмет позову через нововиявлені обставини, позивач не змінив свої первісні позовні вимоги, а з ціллю реалізації захисту порушених прав доповнив первісні вимоги тими, що не було відомо на момент подачі позову.

Судом вірно зазначено про те, що не вважаються зміною підстав позову його доповнення новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки представник позивача подавши заяву про зміну предмета позову, порушила вимоги передбачені ч.3 ст. 49 ЦПК України, оскільки поданою заявою по зміну предмета позову вона одночасно змінила і предмет позову і підстави позову.

Із заяви представника позивачки про зміну предмета позову вбачається, що стороною позивача пред`явлено дві нові позовні вимоги до нового відповідача з нових підстав, які не були зазначені в первісній позовній заяві.

Подана позивачкою заява про зміну предмету позову по суті є новим позовом, оскільки у ній викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог, а відтак позивачкою одночасно змінено і предмет і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України.

Суд першої інстанції врахував, що представником позивача подана заява про зміну підстав позову, в якій зазначені нові самостійні матеріально-правові вимоги. Одночасно на їх обґрунтування позивачкою наведені інші обставини і норми права, які позивачка не визначила підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами, правильно відмовив у прийнятті заяви представника позивача про зміну предмету позову і повернув таку заяву представнику.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Статтею 189 ЦПК України передбачено, що завданням підготовчого провадження є: остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право), предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею16 ЦК України, а тому зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретної позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини, якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові №910/18389/20 від 22.07.2021 зробив висновок, що необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

У постанові Великої Палата Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц вказано, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Встановлено, що підставою для звернення з позовом ОСОБА_1 було те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.07.2018 після смерті матері вона успадкувала земельну ділянку із кадастровим номером :11:007:0021. Відповідачка, яка є власницею суміжної земельної ділянки із кадастровим номером :11:007:0126, самовільно розмістила на під`їзній дорозі, яка веде до земельної ділянки позивачки гараж, вбиральню та встановила металеву огорожу, чим створює їй перешкоди у користуванні зазначеним під`їздом.

В заяві про зміну предмету позову представник позивачки зазначила, що у висновку експерта №551/24-28 від 30.05.2025 вказано про те, що фактично відсутній будь-який вільний проїзд, під`їзд чи прохід до земельної ділянки позивачки, а пройти чи під`їхати до вказаної ділянки можливо лише через сусідні земельні ділянки. Фактичні межі та координати поворотних точок по сторонах проведення співставлення земельної ділянки із кадастровим номером :11:007:0126 не відповідають межам та координатам, які зазначені у поземельній книзі із врахуванням інформації про параметри ділянки, яка наявна у державному акті. Крім того, державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 видані на підставі одного і того ж рішення, а саме-28 сесії депутатів 5 скликання Микуличинської сільської ради №184-28/2009 від 14.10.2009 і на земельну ділянку із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства площею 0,0402 га і на земельну ділянку із цільовим призначенням-для обслуговування житлового будинку, господарських будівель у споруд площею 0,25 га. Виходячи із того, що земельні ділянки із різним цільовим призначенням не могли передаватись у власність на підставі одного і того ж рішення, вказане рішення органу місцевого самоврядування є незаконним. Таким чином, Микуличинська сільська рада, приймаючи рішення №184-28/2009 про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0402 га порушила права позивачки на вільний доступ до її земельної ділянки.

Суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті заяви представника ОСОБА_1 про зміну предмету позову, дійшов висновку, що подана заява про зміну предмету позову по суті є новим позовом, оскільки у ній викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог, а відтак позивачкою одночасно змінено і предмет і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Необґрунтованими є доводи апелянта, що змінивши предмет позову через нововиявлені обставини, позивач не змінив свої первісні позовні вимоги, а тільки доповнив первісні вимоги тими, що не було відомо на момент подачі позову.

Суд першої інстанції належним чином дослідив позовну заяву та заяву представника позивачки про зміну предмету позову вказавши, що стороною позивача змінено не лише предмет позову, шляхом доповнення первісно заявлених позовних вимог новими - про скасування рішення Микуличинської сільської ради №184-28/2009 від 14.10.2009 в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0402 га для ведення особистого селянського господарства та визнання недійсним виданого відповідачці 23.11.2009 державного акту на право власності на землю серії ЯИ №863617 на земельну ділянку площею 0,0402 га із кадастровим номером :11:006:0170, а також і підстави позову. Встановлено, що зі змісту заяви про зміну предмету позову убачається, що підставою позовних вимог у новій редакції зазначено не захоплення відповідачкою під`їздної дороги, яка веде до земельної ділянки позивачки, шляхом самовільної побудови на ній тимчасових споруд, а незаконні дії органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки із кадастровим номером :11:006:0170.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що у позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що під`їзд до належної їй земельної ділянки із кадастровим номером :11:007:0021 межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 із кадастровим номером :11:007:0126. Однак жодних обґрунтувань щодо перешкод у користуванні належною позивачці власністю, які створює їй відповідачка, як власник земельної ділянки із кадастровим номером :11:006:0170, у позовній заяві не наведено.

З врахуванням таких обставин колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подана позивачкою заява про зміну предмету позову по своїй суті є новим позовом, у якому позивачкою одночасно змінено предмет і підстави позову.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Яремчанського міського суду від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 23 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин