КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/9448/25

13 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бубенок Віктора Григоровича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В., у справі за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маршала Тимошенка 13-А»про забезпечення позову до подання позовної заяви,особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,-

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маршала Тимошенка 13-А» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Заяву обгрунтовувало тим, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №756/3014/18 за позовом ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах якого діяли законні представники (батьки), ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог, приватний нотаріус КМНО Гречана Р.Т., Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину.

В межах розгляду вищезазначеної справи, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.03.2018 року було накладено арешт на частину нерухомого майна - 59.9 кв.м. квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163.1 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.20203 року у даній справі скасовано повністю, в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем було невірно обрано спосіб судового захисту (повернення частини приміщення загального користування) замість витребування з чужого незаконного володіння. Крім іншого вказано про неефективність позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію.

При цьому, у вказаній постанові встановлено, що треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перед даруванням квартири АДРЕСА_1 своїм дітям (відповідачам у справі) здійснили самовільне приєднання до квартири приміщення загального користування (допоміжного технічного приміщення (горища) розміром 59.9 кв.м.

Таким чином, за твердженням заявника, постановою апеляційної інстанції у справі №756/3014/18 фактично підтверджено самовільне приєднання приміщення загального користування до квартири АДРЕСА_3 та правомірність претензій позивача з цього приводу, однак, із необхідністю правильного формулювання вимог, визначення вірного складу учасників справи та їх процесуального статусу, у позові відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2025 року за заявою ОСОБА_2 скасовано заходи забезпечення позову, накладені відповідно до ухвали від 19.03.2018 року, та знято арешт з частини нерухомого майна - 59.9 кв.м. квартири АДРЕСА_3 .

Заявник зазначав, що після скасування арешту судом у справі №756/3014/18 відповідач ОСОБА_2 та законні представники відповідача ОСОБА_3 вчиняють активні дії до реалізації квартири АДРЕСА_3 із збільшеною площею за рахунок самовільно приєднаного приміщення загального користування.

Заявник вважав, що невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відчуження квартири АДРЕСА_3 до подання позовної заяви про витребування майна (частини приміщення загального користування (горища) з чужого незаконного володіння, що суттєво ускладнить виконання рішення суду в цій справі та значно розширить коло учасників процесу.

З цих підстав заявник ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» просив суд до пред`явлення позову вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища)) розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року заяву ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Забезпечено позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища)) розміром - 59,9 кв.м., квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163,1 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Бубенок Віктор Григорович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати арешт з частини нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища)) розміром - 59,9 кв.м., квартири АДРЕСА_4 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маршала Тимошенка 13-А» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову не вказано предмет позову, не визначено, яке приміщення та у кого його витребовувати. Також, заявником жодним чином необгрунтовано необхідності забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано жодного доказу та не наведено жодного обгрунтування на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі, доказів реальної загрози невиконання рішення суду та доказів на підтвердження наміру відчужити належне відповідачам майно.

Звертає увагу суду на те, що впостанові Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року у справі №756/3014/18 відсутні висновки про перевірку доказів та встановлення обставин самовільного приєднання приміщення загального користування (допоміжного технічного приміщення (горища) розміром 59,9 кв.м., на яке посилається суд першої інстанції.А відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна №2659 від 30.10.2017 року, площа квартири збільшилась за рахунок влаштуваня антресолей в існуючому об`ємі квартири, з об`єднанням приміщень, уточнення лінійних розмірів та виправлення арифметичної помилки підрахунку площ.

Вважає, що оскаржуваною ухвалою беззаперечно порушено гарантоване Конституцією України право приватної власності на майно, в тому числі, на квартиру, як єдине житло відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Бубенок Віктор Григорович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник заявника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку«Маршала Тимошенка 13-А» адвокат Олійник Олександр Володимировичпросив ухвалу суду про забезпечення позову зилишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції вказані учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 и, Служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Маршала Тимошенка 13-А» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Заяву обґрунтувало тим, що ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А»має намір пред`явити позовдо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про витребування із чужого незаконного володіння частини нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища)) розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163,1 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З метою забезпечення майбутнього позову заявник ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» просив суд накласти арешт на частину приміщення загального користування (допоміжного технічного приміщення (горища)) розміром - 59,9 кв.м. квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163,1 кв.м., на 22 поверсі 4-ї секції у будинку АДРЕСА_2 .

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що в рамках розгляду цивільної справи №756/3014/18 за позовом ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах якого діяли законні представники (батьки), ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог, приватний нотаріус КМНО Гречана Р.Т., Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину, судом фактично підтвердженосамовільне приєднання приміщення загального користування до квартири АДРЕСА_3 та правомірність претензій з цього приводу зі сторони ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А», однак, через необхідність правильного формулювання вимог, визначення вірного складу учасників справи та їх процесуального статусу, в задоволенні позову ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» було відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року №756/3014/18 за заявою ОСОБА_2 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 19 березня 2018 року, та знято арешт з частини нерухомого майна - 59.9 кв.м. квартири АДРЕСА_3 .

Після скасування арешту судом відповідач ОСОБА_2 та законні представники відповідача ОСОБА_3 вчиняють активні дії до реалізації квартири АДРЕСА_3 із збільшеною площею за рахунок самовільно приєднаного приміщення загального користування.

До заяви про забезпечення позову заявником долучено свідоцтво про право власності на квартиру від 12 липня 2002 року, серії НОМЕР_1 , видане Головним управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яким посвідчується, що квартира АДРЕСА_5 складається з 4 кімнат, житловою площею 58,5 кв.м., загальною площею 103,2 кв.м., належить ОСОБА_4 ; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , який виготовлено 26 жовтня 2017 року, де у технічних характеристиках квартири зазначено житлову площу квартири - 60,8 кв.м., загальну площу - 163,1 кв.м.; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за відомостями якої об?єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 163,1 кв.м., житловою площею 60,8 кв.м. належить на праві приватної власності у розмірі частки 1/2 - ОСОБА_2 та 1/2 частки - ОСОБА_3 (а.с. 10-17).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року заяву ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Забезпечено позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища), розміром - 59,9 кв.м., квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом майбутнього позову ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, буде витребування із чужого незаконного володіння частини нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища), розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 163,1 кв.м., у будинку АДРЕСА_2 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зурахуванням ризиків можливого відчуження нерухомого майна, що є предметом спору, невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У цій справі судом вирішувалося питання про забезпечення позову до подання позовної заяви, про що ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» подав заяву, в якій просив суд до пред`явлення позову вжити заходизабезпечення шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища), розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізаціїв майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходомдо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того,щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позовуз урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позовуу разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 910/4777/21.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Колегія суддів ураховує, що мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2025 року у справі № 466/11625/24, провадження № 61-4756св25.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що між сторонами виник спір щодо володіння частиною нерухомого майна (допоміжним технічним приміщенням (горищем), розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_4 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Документально підтверджене право власності на спірне майно за особами, які можуть отримати статус учасника справи, відповідачами: ОСОБА_2, ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ,надає власникам реальну можливість до вирішення судом спору розпорядитись майном, що є предметом спору, оскільки відсутні будь-які юридичні обмеження щодо відчуження ними вказаного спірного майна.

Отже, заявником підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що є предметом спору, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує можлива загроза ускладнення з реалізацією цього рішення суду.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , і перебуває у них, є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України. Вказаний вид забезпечення позову відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу забезпечення не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Встановивши при розгляді заяви ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» про забезпечення позову, що між сторонами дійсно виник спір, врахувавши предмет та підстави майбутнього позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний заявником ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частину нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища), розміром - 59,9 кв.м., квартири АДРЕСА_4 , належної на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Зазначений спосіб забезпечення позову не перешкоджає власникам майна ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , володіти і користуватися вказаним майном, а лише обмежує частково у розпорядженні (відчуженні) спірного майна будь-яким способом іншим особамдо визначення подальшої долі цього майна, що спростовує доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 про те, що оскаржуваною ухвалою порушено гарантоване Конституцією України право приватної власності на майно, в тому числі, на квартиру, як єдине житло відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано доказів реальної загрози невиконання рішення суду та доказів на підтвердження наміру відчужити належне відповідачам майно, колегія суддів відхиляє, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, чи до поданння позову, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що в постанові Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року у справі №756/3014/18 відсутні висновки про перевірку доказів та встановлення обставин самовільного приєднання приміщення загального користування (допоміжного технічного приміщення (горища) розміром 59,9 кв.м. до квартири відповідачів, а відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна №2659 від 30.10.2017 року, площа квартири збільшилась за рахунок влаштуваня антресолей в існуючому об`ємі квартири з об`єднанням приміщень, уточнення лінійних розмірів та виправлення арифметичної помилки підрахунку площ, фактично зводяться до вирішення вимог майбутнього позову провитребування із чужого незаконного володіння частини нерухомого майна (допоміжного технічного приміщення (горища), розміром - 59,9 кв.м., що приєднано до квартири АДРЕСА_4 , що не допускається на стадії вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими підстави та мотиви ухвали суду першої інстанції для задоволення заяви ОСББ «Маршала Тимошенка 13-А» про забезпечення позову і відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бубенок Віктора Григоровича про те, що оскаржувана ухвала постановлена без належної оцінки наданих заявником доказів та їх належного обґрунтування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бубенок Віктора Григоровича слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бубенок Віктора Григоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: