Справа № 495/3775/24
№ провадження 2/495/2675/2025
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
24 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого:
одноособово судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря П`єлик Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
26 квітня 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь інфляційні витрати і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 82 265, 42 грн.
Стислий виклад позиції позивача
Так свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 15.06.2007 укладено кредитний договір № 24/МК/2007-840 на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу 1 кредитні кошти на суму 20 000, 00 доларів США.
У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача 1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2017 стягнуто з відповідача 1 заборгованість за кредитним договором № 24/МК/2007-840 від 15.06.2007 у розмірі 133 492, 77 грн.

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2021 у справі № 495/4811/13-ц замінено сторону кредитору (стягувача) у цивільній справі № 495/4811/13-ц з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», однак відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 133 492, 77 грн, за період з 01.05.2017 по 23.02.2022 розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 82 265, 42 грн, що складається з: інфляційне збільшення 62 965,66 грн; 3% річних 19 299, 76 грн.

Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника сум інфляційних нарахувань та 3% річних на кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

На підставі вищевикладених обставин позивач і звернувся з позовом до суду.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі.

29.04.2024 Ухвалою судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. провадження у зазначеній справі було відкрито.

19.06.2025 відповідно до розпорядження № 1547 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

19.06.2025 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначена суддя Прийомова О.Ю.

24 червня 2025 року Ухвалою судді Білгород Дністровського міськрайонного суду справа прийнята до провадження судді, призначене спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Зі згоди представника позивача, про що свідчить клопотання представника позивача, суд ухвалою від 24 грудня 2025 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданого клопотання, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що дійсноміж ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 15.06.2007 укладено кредитний договір № 24/МК/2007-840 на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу 1 кредитні кошти на суму 20 000, 00 доларів США.

24 жовтня 2017 року рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ( адреса: вул. Артема,15, м. Київ, 04655 в особі Одеського Регіонального Управління ПАТ КБ «Надра», к/р НОМЕР_3 , МФО 328975, ) загальну заборгованість по кредиту на суму 133 492, 77 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 9 725, 95 доларів США /що в еквіваленті за курсом НБУ/ складає 77 739, 52 грн.; заборгованість по відсоткам 3 391, 58 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 27 108, 90 грн.; заборгованість по пені у розмірі 1 583, 68 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 12 658, 35 грн; штраф за порушення виконання умов договору 2 000, 00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 15 986, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»( адреса: вул. Артема,15, м.Київ, 04655 в особі Одеського Регіонального Управління ПАТ КБ «Надра», к/р НОМЕР_3 , МФО 328975, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1335, 00 грн.

В іншій частині в задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" було відмовлено. (а.с. 11-16)

Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2021 у справі № 495/4811/13-ц замінено сторону кредитора (стягувача) у цивільній справі № 495/4811/13-ц з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». (а.с. 17-20)

Заборгованість відповідача, встановлена кредитним договором та підтверджена рішенням суду становить 133 492, 77 грн.

Вказана заборгованість відповідачем до теперішнього часу не сплачена.

Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості та стягнення індексу інфляції, підтвердженого судовим рішенням.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду від 24 жовтня 2017 року, справа № 495/4811/13-ц.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін.

Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду.

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідачем здійснений розрахунок заборгованості за період з 01.05.2017 року по 23 лютого 2022 року, з урахуванням п.19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.

Відповідно до результатів розрахунку 3% річних встановлено, що в період розрахунку з 01.05.2017 до 23 лютого 2022 року 3% річних складає 19299,76 грн ( з 01.05.2017 до 31.12.2019: 133492,77 х 3% х 975:365:100; 975 днів 10697,71 грн; з 01.01.2020 до 31 грудня 2020 року; 366 днів: 133 492,77х3% х366:366:100 4004,78 грн; з 01.01.2021 до 23.01.2021, 419 дні: 133492,77 х3%х419:365:100 4597,27). /а.с.10/

Відповідно до результату розрахунку заборгованості інфляційних витрат в період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року сума боргу за інфляцією становить 62 965,66 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100)х(100, 70:100) х (99,50:100) х (99,40:100)х(99,70:100)х (100,70:100)х (100,70:100)х (100,10:100) х (99,80:100) х100,20:100) х (99,70:100) х (100,80:100) х (100, 80:100) х (100,30:100) х (100,20:100) х (99,40:100) х(99,80:100)х(100, 50:100)х(101,00:100) х (101,30:100) х (100,90:100) х (101,30:100) х (101,00:100) х (101,70:100)х (100, 70:100)х (101,30:100)х(100,20:100) х (100,10:100) х (99,80:100) х (101,20:100) х (100, 90:100) х (100,80:100) х (100, 60:100) х (101,30:100) х (101,60:100) = 1.47167845. Інфляційне збільшення: 133 492, 77х1.3 492,77 = 62 965,66 грн. /а.с. 9)/

Суд перевірив наведений розрахунок позивача та дійшов висновку про його обґрунтованість та вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за окреслений ним період.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовні вимоги позивача.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у повному обсязі.

Вирішення питання щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь позивача у розмірі 3028 грн також підлягають задоволенню.

Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, наданий до матеріалів справи: Договір № 02/01-24 від 02.01.2024 про надання правової (правничої) допомоги, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, додаток № 1 до договору від 02.01.2024 з детальним описом робіт; акт про надання правничої допомоги № 1707-24 від 17.07.2024.

На підставі вищевикладеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданим доказам, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим часом та обсягом виконання відповідних робіт, а також задоволення позову, поведінку відповідача, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу в розмірі 8500 грн, а отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 206, 263, 264, 265, 280 -281, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»інфляційні витрати і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 82 265, 42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 8500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса: 49501, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2 оф. 205.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 26 грудня 2025 року.

Суддя :