РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4377/23

02 грудня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Дмитрук О. С.

за участі:

представника позивача-відповідача: адвоката Євгеюка О.Є.

представника відповідача-позивача: адвоката Больбіної С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. У ході розгляду справи позивачка, уточнивши позовні вимоги згідно із заявою від 07.04.2025, просила суд у порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача вартість 1/2 частки транспортного засобу марки RENAULT MASTER 2009 року випуску, білого кольору (VIN: НОМЕР_1 ), у розмірі 166 836,50 грн та судові витрати у розмірі 12 204,00 грн. Останні складаються із судового збору (1 600,00 грн), витрат на оплату послуг спеціаліста (2 000,00 грн) та витрат на проведення експертизи (8 604,00 грн).

На обґрунтування позову зазначала, що 27 січня 1995 року вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області (актовий запис № 13). Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18.01.2023 у справі № 564/2539/22 шлюб між ними було розірвано.

За період перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль марки RENAULT MASTER 2009 року випуску, білого кольору, зареєстрований за відповідачем. Після розірвання шлюбу, у січні 2023 року, позивачка дізналася, що відповідач без її згоди перереєстрував автомобіль, тобто відчужив його на власний розсуд всупереч її волі. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути на її користь компенсацію вартості 1/2 частки ринкової вартості вказаного автомобіля.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року (головуючий суддя ОСОБА_3 ) відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони.

Розпорядженням Костопільського районного суду від 19.03.2024 року за №52, у зв`язку з виходом судді ОСОБА_3 у відставку, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №564/4377/23.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Грипіч Л. А.

Ухвалою від 17.04.2024 року (головуюча суддя Грипіч Л.А.) цивільну справу №564/3129/19 прийняти до провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.05.2024 року .

Правом на подання відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 не скористався, однак подав до суду зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити право спільної сумісної власності на вказаний об`єкт.

Ухвалою суду від 20.05.2024 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Представник позивачки за первісним позовом адвокат Євгеюк О.Є.- подав відзив на зустрічний позов, у якому позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково, не заперечуючи проти визнання за ним права власності на 1/4 частину спірного гаража. Заперечуючи проти решти вимог, представник послався на те, що спірний гараж був придбаний ОСОБА_1 за особисті кошти, зароблені нею під час перебування на заробітках в Італії. Натомість її чоловік, ОСОБА_2 , не працював, доходу не отримував та зловживав спиртними напоями.

Ухвалою суду від 28.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Євгеюк О. Є. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки транспортного засобу марки RENAULT MASTER у розмірі 166 836,50 грн та судові витрати.

Представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Больбіна С. С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо розподілу майна, яке сторони вважають спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Так судом встановлено, що 27 січня 1995 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №13.

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18.01.2023 у справі №564/2539/22 шлюб між сторонами розірвано.

За період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано автомобіль та гараж, за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані обставини підтверджуються відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області № 31/108аз-17-2023 від 19.09.2023 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з реєстром, гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (дата державної реєстрації 02 жовтня 2006 року, реєстраційний номер об`єкта: 15657361).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 25 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми.

Положеннями ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні:

1.Частка є незначною і не може бути виділена в натурі.

2.Річ є неподільною.

3.Спільне володіння і користування майном є неможливим.

4.Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 26/02 від 26.02.2025, ринкова вартість колісного транспортного засобу марки RENAULT MASTER (тип легковий вантажно-пасажирський-В, 2009 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_1 ) становить 333 673,00 грн.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 у частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації замість належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб автомобіль марки RENAULT MASTER 2009 року випуску, що становить 166 836,50 грн, із припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказане майно.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

Щодо доводів позивачки за первісним позовом про те, що спірний гараж є її особистою приватною власністю, оскільки був придбаний за кошти, зароблені нею під час перебування на заробітках в Італії, суд зазначає таке.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, статус спільної сумісної власності майна може бути спростований лише за умови надання належних та допустимих доказів того, що майно набуто за особисті кошти одного з подружжя. Сама по собі наявність доходу в одного з подружжя (зокрема, отриманого за кордоном) за відсутності доказів того, що саме ці кошти були використані для придбання конкретного об`єкта нерухомості, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно підтверджували факт придбання гаража саме за кошти, що належать особисто ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне визнати право власності на цей об`єкт за сторонами в рівних частках.

Суд уважає встановленим, що гараж № НОМЕР_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був набутий сторонами під час шлюбу як спільна сумісна власність, а тому він підлягає поділу в рівних частках між ними. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частку гаража № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачкою ОСОБА_1 сплачено 1 600,00 грн судового збору, що підтверджується квитанцією № 4 від 08.12.2023. Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 сплачено 1 211,20 грн судового збору (квитанція від 13.05.2024).

Крім того, позивачкою за первісним позовом понесено витрати на оплату послуг спеціаліста в розмірі 2 000,00 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 8 604,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України ці суми є витратами, пов`язаними з розглядом справи, і вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, ,259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_5 , вартість 1/2 частки транспортного засобу марки RENAULT MASTER, 2009 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 у розмірі 166 836 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_5 , судові витрати по справі в сумі 12 204, 00 (дванадцять тисяч двісті чотири) грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаража, що за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 .

Припинити право спільної сумісної власності на гаража, що за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_4 , судові витрати по справі в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач-Відповідач:

ОСОБА_1 (жителька ОСОБА_5 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач - Позивач:

ОСОБА_2 , (житель ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

12 грудня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч