ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7610/25 Справа № 182/1464/25 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2025 року разом з позовною заявою ТОВ «Укрдебт Плюс» подало заяву про забезпечення позову, згідно якої просить накласти арешт на: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 37 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку, площею 0,0545 га, що розташована по АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення, загальною площею 428,2 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_2 . Зазначені вище об`єкти нерухомого майна належать ОСОБА_1 на праві приватної власності. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача зазначив, що предметом судового спору в даній справі є солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрдебт Плюс", інфляційних втрат та 3 % річних з загальному розмірі 924 477,27 грн. (дев`ятсот двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят сім грн. 27 коп.). Необхідність звернення до суду у ТОВ «Укрдебт Плюс» виникла у зв`язку з тим, що відповідачі навмисно протягом тривалого часу не виконують рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2011 року по справі №2- 3216/11. ТОВ «Укрдебт Плюс» вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких воно звернулось до суду, оскільки при наявності значної заборгованості за кредитним договором існує велика ймовірність, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити належне йому на праві власності майно до ухвалення судом рішення в справі третім особам, що призведе до неможливості у майбутньому відновлення порушеного права позивача (а.с.16-20).

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов, наклавши арешт на:

- житловий будинок, з надвірними будівлями, загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею 37 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16;

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:097:0082, площею 0,0545 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16;

- нежитлове приміщення, загальною площею 428,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 116. (а.с.23-25)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про забезпечення позову (а.с.27-31).

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів, в обґрунтування заяви заявник посилається на те, що предметом судового спору в даній справі є солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрдебт Плюс", інфляційних втрат та 3 % річних з загальному розмірі 924 477,27 грн. (дев`ятсот двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят сім грн. 27 коп.).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 409166307 від 22.01.2025 року (далі по тексту Інформаційної довідки), долученої до заяви про забезпечення позову, власником нежитлового приміщення, загальною площею 428,2 кв. м., розташованого в АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58269920 від 21.05.2021 року, документи подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, р/н 398, виданий 21.05.2021 року приватним нотаріусом Наявко І.М.

Крім того, згідно Інформаційної довідки № 409166027 від 22.01.2025 року ОСОБА_1 на праві приватної власності також належать житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 37 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна площею 0,0545 г, кадастровий номер :03:097:0082, яка розташована за тією ж адресою. Документи подані для державної реєстрації права власності: свідоцтво право на спадщину №537, виданий 12.09.2015 року приватним нотаріусом Романенко С.С., та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 30.10.1996 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, навів правові підстави заявляти вимоги про забезпечення позову, надав належні та допустимі докази щодо належності на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 згаданих вище об`єктів нерухомого майна, які перевірені судом та не викликають сумніву.

Однак, колегія суддів не може погодитися з обраним способом забезпечення позову шляхом накладення арешту, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як вбачається із матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду першої інстанції, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном, що може суттєво обмежити власника у користуванні належним майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав щодо забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.

На думку колегії суддів, забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна є недоцільним, необґрунтованим та неспівмірним заявленим позовним вимогам, та таким, що буде порушувати права власника у користуванні ним.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що ухвала судді підлягає скасуванню.

За таких обставин, апеляційну скаргу Думчева слід задовольнити, ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року - скасувати.

У задоволенні заяви - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Судді: