РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/6119/25

провадження у справі №2/0285/2779/25

19 грудня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 45270 грн, що складається з наступного:

- тіла кредиту16000 грн;

- процентів 18920 грн;

- комісії за надання кредиту 100 грн;

- додаткової комісії 2400 грн;

- неустойки 7850 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19.04.2025-100000448, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн строком на 168 днів.

Додатковою угодою від 24.04.2025 суму кредиту збільшено до 13000 грн.

Додатковою угодою від 25.04.2025 суму кредиту збільшено до 14000 грн.

Додатковою угодою від 09.05.2025 суму кредиту збільшено до 16000 грн.

Оскільки відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, відбулося звернення до суду з даним позовом.

Відзив на позовну заяву, будь-яких заперечень проти позовної заяви та клопотань відповідачем до суду не подано.

Дослідивши подані позивачем докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України).

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що наданими позивачем доказами підтверджується укладання Кредитного договору № 19.04.2025-100000448 від 19.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , та додаткових угод до нього, за якими відповідачу було надано кредит у сумі 16000 грн строком на 168 днів.

Переказ коштів на банківську картку відповідача підтверджується інформаційним повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Перевіривши надані докази, суд дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 19.04.2025-100000448 від 19.04.2025 складає 37420 грн, що складається з заборгованості за основною сумою боргу 16000 грн, процентів 18920 грн, комісії в сумі 2500 грн.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення неустойки суд відмовляє, з огляду на зміст п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, дію якого продовжено і він триває до теперішнього часу.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 7850 грн не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 37420 грн.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти суми нарахованої заборгованості суд відмовляє.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених вимог - у сумі 2002 грн 35 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12,13, 81, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» () заборгованість в сумі 37420 (тридцять сім тисяч чотириста двадцять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» () відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2002 (дві тисячі дві) гривні 35 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В. Помогаєв