Справа № 202/9301/25
Провадження № 2/202/5064/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра

цивільну справу № 202/9301/25 за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.03.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» було укладено Договір про споживчий кредит № 101501573, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. На підставі платіжного документа відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн.

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

08.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 04Т, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» відступає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає права вимоги до позичальників в тому числі за Договором про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Додатку до Договору відступлення права вимоги № 04Т від 08.07.2021, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39200 гривень, з яких: 8000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31200 гривень - заборгованість за відсотками.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за Договором про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021 в розмірі 39200 грн, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» дану суму, а також 2422,40 грн суму сплаченого судового збору та 5000,00 грн витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 21.10.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

12.11.2025 представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. подано відзив, з якого вбачається, що на думку відповідача позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи не підтверджено укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

Заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б вона сама зазначила.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Із пункту 10 кредитного договору, графіку розрахунків, що є додатком № 1 до кредитного договору № 101501573 від 27.03.2021 та анкети-заяви на кредит № 101501573 вбачається відсутність електронного підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, позивач не надав доказів укладення договору шляхом обміну електронними повідомленнями та прийняття (акцепту) умов договору, а надані докази є неналежними, недопустимими і недостовірними у розумінні ст. ст. 77, 78, 79, 100 ЦПК України.

Крім того, для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або у застосунку «Приват24».

Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього.

Щодо факту перерахування грошей зазначив, що на підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами позивачем надано копію платіжного доручення № 26285492 від 27.03.2021, яка не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі. До оформлення первинних бухгалтерських облікових документів встановлені певні вимоги, при недотриманні яких вказані документи є недійсними.

З наданої позивачем копії платіжного доручення не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «МІЛОАН» ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 8 000,00 грн., оскільки платіжне доручення не містить обов`язкових реквізитів первинного документа, не зазначено найменування банку отримувача коштів. Доказів того, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять.

Доданий до позову роздрукований розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволить перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

Крім того, розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, оскільки розмір заборгованості за відсотками нараховано за межами строку дії кредитного договору.

Так, згідно умов договору № 101501573 від 17.03.2021, кредит надавався строком на 30 днів, з 27 березня по 216 квітня 2021 року. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна вартість заборгованості станом на 25.06.2021 складає 39 200,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 31 200,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за пенею - 0,00 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Отже, позивачем безпідставно визначено заборгованість по процентам в розмірі 31 200,00 грн.

Щодо стягнення витрат позивача на правову допомогу зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом. Позивач уклав договір про надання правової допомоги саме з фізичною особою - підприємцем, а не суб`єктом який згідно ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» уповноважений здійснювати адвокатську діяльність. Таким чином, згідно умов договору про надання юридичних послуг № 42649746 від 05.05.2025 юридичні послуги здійснював ФОП, який не уповноважений згідно вимог чинного законодавства здійснювати професійну правничу (правову) допомогу.

Просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6 500,00 грн.

17.11.2025 представником позивача Буряченко А.В. надана відповідь на відзив, у якій зазначено, що на думку позивача доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

27.03.2021, за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» за адресою: https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 101501573. Заявка на отримання кредиту знаходиться у власному кабінеті відповідача на вказаному веб-сайті Товариства.

Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_2 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021 року. Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор V53412, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/.

У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договору.

Правила надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця URL: https://miloan.ua.

Наданий позивачем скріншот першої сторінки договору із фіксацією підпису сторін за допомогою одноразового ідентифікатора дає підстави вважати доведеним належними доказами факт, що договір про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021 був дійсно підписаний з первісним кредитором саме відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора V53412.

Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 26285492 від 27.03.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021 року.

Враховуючи викладене просила позов задовольнити.

16.10.2025 за клопотанням представника позивача судом витребувана інформація від Банка-емітента АТ «А-БАНК».

29.10.2025 від Банка-емітента АТ «А-БАНК» надійшла витребувана судом інформація.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі та не заперечує про ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. У відзиві просив суд розглянути справу без його участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 04Т, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» відступає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає права вимоги до позичальників в тому числі за Договором про споживчий кредит № 101501573 від 27.03.2021, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Додатку до Договору відступлення права вимоги № 04Т від 08.07.2021, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39200 гривень, з яких: 8000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31200 гривень - заборгованість за відсотками.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Діджи Фінанс» посилалося на те, що 27.03.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» в електронній формі було укладено Договір про споживчий кредит № 101501573.

Відповідно до умов даного договору ТОВ «МІЛОАН» надав позичальнику суму у розмірі 8000,00 гривень строком на 30 днів, які позичальник зобов`язується повернути у день закінчення строку кредитного договору, або достроково разом з процентами за користування кредитом.

У договорі сторони в договорі погодили параметри, порядок і графік погашення кредиту і сплати процентів.

Однак, з долученої до справи копії кредитного договору № 101501573 від 27.03.2021, яка досліджена судом і у паперовому вигляді і шляхом відкриття прикріпленого до електронної справи файлу з застосування програми «ABBYY Fine Reader PDF 15» судом встановлено, що він не містить електронного підпису ОСОБА_1 , а у правому верхньому куті першої сторінки договору розміщений штамп «підписано: ОСОБА_2 , ТОВ Мілоан, час:27.03.2021 20:55» при натисканні на якій, для перевірки властивостей підпису, програма зазначає, що дійсність підпису невідома, не вдалося перевірити час підписання. При перевірці сертифікату судом отримана інформація, що недостатньо інформації для перевірки сертифіката.

У той же час у відповіді на відзив позивач розмістив скріншот першої сторінки договору № 101501573 від 27.03.2021, який, на відміну від наданої суду копії договору, у лівому верхньому куті містить штамп «підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором V53412. Час 27.03.2021 20:56». Суд не приймає до уваги вказаний скріншот, оскільки він не відповідає копії наданого суду кредитного договору.

Отже, судом встановлено, що кредитний договір № 101501573 від 27.03.2021 не підписаний ОСОБА_1 , а електронний підпис представника ТОВ «Мілоан» неможливо перевірити.

Крім того, судом встановлено, що анкета-заява на кредит №101501573 від 26.03.2021 також не містить підписів представника ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

В матеріалах справи також відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшла ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б вона сама зазначила.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Положеннями статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису або електронного підпису на електронному договорі його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин не вчинений.

У цій справі судом встановлено, що надана суду копія кредитного договору та анкети-заявки на кредит не містять обов`язкового реквізиту електронного документу, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу, а саме електронного підпису. Крім того, відповідач заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «Мілоан».

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У випадках коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.

З метою перевірки виконання кредитного договору, судом досліджена копія платіжного доручення 26285492 від 27.03.2021, яка надана позивачем на підтвердження фактичного виконання кредитного договору, а також рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , який наданий на виконання ухвали суду АТ «Акцент-Банк», і встановлено, що 27.03.2021 на картку № НОМЕР_3 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 , не надходили грошові кошти з рахунку ТОВ «МІЛОАН» № НОМЕР_4 , який зазначений як дебетовий рахунок платника у платіжному дорученні, тобто з сукупності досліджених доказів судом не встановлено, що ТОВ «МІЛОАН» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 гроші на виконання кредитного договору.

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір № 101501573 від 27.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 не укладено і фактично його виконання також не відбулось, а тому між ними не виникло цивільно-правових відносин на підставі кредитного договору, які регулюються Цивільним кодексом України.

Особа не може вважатися такою, що наділена цивільними правами чи є зобов`язаною на користь іншої особи, у випадку, коли відсутня сама підстава виникнення відповідних прав та обов`язків, зокрема правочин.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина шоста статті 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то витрати по сплаті судового збору залишаються за відповідачем.

У першій заяві по суті справи (відзиві) відповідач, у відповідності до п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у розмірі 6 500,00 грн.

Позивач у відповіді на відзив заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки представником відповідача не доведено, що витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 4, 5 та 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4,5 та 9 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

На підтвердження понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу суду надані наступні документи:

-ордер на надання правничої допомоги від 11.11.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності;

-договір №б/н/25 від 30.10.2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений між АБ «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 ;

-додаток №1 до договору №б/н/25 від 30.10.2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 30.10.2025 за умовами якого, сторонами визначено фіксований розмір гонорару - 6 500,00 грн;

-акт виконаних робіти від 12.11.2025, у якому зазначено детальний опис наданих послуг (усна консультація, вивчення та аналіз позовної заяви, складання, оформлення, подання до суду в інтересах ОСОБА_1 відзиву на позов ТОВ «Діджи Фінанс»), а також термін виконання (обсяг) 13 год. (28 стр.), та вартість послуг 6 500,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 , згідно з вимогами статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат і у першій заяві по суті справи вона зазначала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис наданих послуг лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 та адвокат Калінін С.К. узгодили фіксований розмір гонорару, що випливає з акту наданих послуг.

Суду не надано квитанції про оплату наданих послуг.

Однак, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Аналогічний висновок викладений у постанові ОП КГС у складі Верховного суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019.

У Постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «у позовному провадженні роль суду визначена як роль арбітра, який надає оцінку тим доказам і доводам, котрі наводяться сторонами у справі, і не може діяти на користь будь-якої зі сторін, і зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій із боку такої сторони».

У цій справі судом взято до уваги клопотання сторони позивача про неспівмірність заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу в суді.

При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 915/1788/21).

Відтак, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді цієї справи у суді першої інстанції, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для відповідача, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 30.10.2025, а також обсяг наданих адвокатом Калініним С.К. послуг (консультація, складання та подання відзиву та співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та приходить до висновку про стягнення з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, бду.8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суддя склала 18.12.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО