Провадження № 6/591/296/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Зері Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Зарічного відділу служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі представника Дрюкова Олександра Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи,

установив:

30.12.2025 заявник звернувся до суду із заявою, якій просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими документами за зведеним виконавчим провадженням № 68391608, до складу якого входять виконавчі провадження №№ 61172415, 61967291, 61967712, 64353280, 64408009, 66425695 та 7611523 про стягнення коштів на користь стягувачів - держави в особі Головного управління ДПС у Сумській області та Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, на загальну суму 2 797 870,771 грн, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень та зокрема на користь стягувачів 2 539 539,54 грн.

Подання мотивоване тим, на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 68391608, до складу якого станом на 29.12.2025 входять виконавчі провадження №№ 61172415, 61967291, 61967712, 64353280, 64408009, 66425695 та 76115236 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 . Загальна сума коштів, що підлягає стягненню з боржника в рамках зведеного виконавчого провадження № 68391608 станом на 29.12.2025 становить 2 797 870,771 грн, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень. Державними виконавцями в рамках виконавчих проваджень №№ 61172415, 61967291, 61967712, 64353280, 64408009, 66425695 та 76115236 винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанов направлялися сторонам виконавчого провадження. Як вказує представник заявника, що вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві спільної часткової власності належать 1/2 частка житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 рішення за виконавчими документами не виконує. На здійснений в рамках виконавчого провадження № 64408009 запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено відсутність даних, що ОСОБА_1 у період з 09.02.2021 (дата відкриття виконавчого провадження) по 29.12.2025 в перетинав державний кордон. Заявник вважає, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є мірою, яка змусить останнього виконати свої зобов`язання по виконанню судового рішення, яке фактично не виконується.

У судове засідання державний виконавець не прибув, про розгляд заяви повідомлявся належним чином.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 68391608, до складу якого станом на 29.12.2025 входять виконавчі провадження №№ 61172415, 61967291, 61967712, 64353280, 64408009, 66425695 та 76115236 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення коштів на користь стягувачів: держави в особі Головного управління ДПС у Сумській області та Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради) з боржника ОСОБА_1 . Загальна сума коштів, що підлягає стягненню з боржника в рамках зведеного виконавчого провадження № 68391608 станом на 29.12.2025 становить 2 797 870,771 грн, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень.

У рамках виконавчих проваджень №№ 61172415, 61967291, 61967712, 64353280, 64408009, 66425695 та 76115236 державними виконавцями винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанов направлялися сторонам виконавчого провадження.

Як вказує заявник, рішення за виконавчими документами на даний час боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві спільної часткової власності належать 1/2 частка житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться адресою: АДРЕСА_1 .

04.12.2025 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , яка у виконавчих документах зазначена як адреса проживання боржника, з метою перевірки майнового стану боржника.

За результатом здійсненого виходу боржника за даною адресою не виявлено, боржнику у поштовій скриньці залишено виклик державного виконавця про необхідність з`явитися до виконавця 15.12.2025 о 14 год 00 хв. для вирішення питання щодо сплати боргу, про що складено відповідний акт, який наявний у справі.

Однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. Згідно відповідей на запити до Пенсійного фонду України та до Державної податкової служби України інформація про отримання боржником ОСОБА_1 доходів відсутня.

На здійснений в рамках виконавчого провадження № 64408009 запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про відсутність відомостей щодо перетину державного кордону боржником ОСОБА_1 за період з 09.02.2021 (дата відкриття виконавчого провадження) по 29.12.2025.

Як вказує заявник, рішення суду не виконане, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 частини першої цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Слід зазначити, що у заяві державним виконавцем не наведено доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

В справі також відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів та вчинення додаткових дій у разі якщо боржник без поважних причин не з`являвся за викликом виконавця.

Будь-яких інших доказів перешкоджання боржником у вчиненні виконавчих дій виконавцем також не надано.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Так у справі Гочев проти Болгарії (Gochevv.Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Окрім того навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою Луордо проти Італії (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Таким чином, обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного злісного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Доводи державного виконавця не свідчать про умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання боржником зобов`язань. Доказів, які б свідчили про доцільність обмеження боржника у праві виїзду за кордон, матеріли заяви не містять.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі дії боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо).

Також не надано доказів вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Також слід зауважити, що у заяві не обґрунтовано відсутність можливості виконання рішення суду без застосування до боржника заходів обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження права виїзду боржника за межі України є крайнім заходом, який застосовується у випадку коли боржник має реальну можливість виконати рішення суду, але за рахунок саме виїзду за межі України не виконує його чи має намір не виконати його.

Проте подання не містить належного обґрунтування, а також доказів стосовно того, що такий захід, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України є єдиним дієвим заходом за рахунок якого можливо виконати рішення суду.

Відповідно державним виконавцем не доведено, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника реально забезпечить виконання рішення суду.

В свою чергу, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 331/8536/17-ц.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи.

Достатніх та беззаперечних підстав для застосування судом саме такого виключного заходу в даному конкретному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Суд враховує, що відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Враховуючи викладене, а також те, що належних та беззаперечних доказів того, що боржник ухиляється від явки до виконавця, а відповідно і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань виконавцем не надано, суд вважає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника необґрунтованим та передчасним, а відтак воно не підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 260, 441 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви Зарічного відділу служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі представника Дрюкова Олександра Михайловича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

Суддя Ю.О.Зеря