провадження № 2/650/457/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Коробки Каховського району Херсонської області, батьківських прав стосовно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову представник зазначив, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Походження дитини підтверджується свідоцтвом про народження, у якому матір`ю зазначена ОСОБА_2 .

Починаючи з травня 2011 року дитина постійно проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. Увесь цей час саме батько забезпечує дитині належні умови проживання, здійснює догляд за її здоров`ям, фізичним, духовним і моральним розвитком. Догляд за дитиною здійснюється виключно батьком.

Мати дитини участі у вихованні та утриманні сина не бере, матеріальної допомоги не надає, інтересу до стану здоров`я, розвитку та навчання дитини не виявляє. Будь-яких перешкод для виконання нею батьківських обов`язків з боку батька не створювалося, водночас відповідачка свідомо ухиляється від їх виконання, не підтримує спілкування з дитиною та не бере участі у забезпеченні її потреб.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини, однак зобов`язання зі сплати аліментів не виконується, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується відповідною довідкою органу державної виконавчої служби. У зв`язку з цим усі обов`язки щодо матеріального забезпечення дитини фактично покладені на батька.

Такі дії відповідачки свідчать про тривале та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, у піклуванні про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпеченні належних умов життя та виховання. Передача дитини на виховання іншій особі не звільняє батьків від виконання цих обов`язків.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для повноцінного розвитку дитини, а ухилення від виконання цих обов`язків суперечить найкращим інтересам дитини.

З огляду на наведене, з урахуванням тривалості такої поведінки відповідачки та відсутності будь-яких дій, спрямованих на виконання нею батьківських обов`язків, позивач вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач на судове засідання не з`явився, про дату, час та місце їх проведення був повідомлений належним чином. Разом з тим до суду надійшло його письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд вирішити справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Представник третьої особи був повідомлений про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки до його електронного кабінету. Незважаючи на належне повідомлення, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення за відсутності зазначених учасників відповідно до статті 223 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до вимог пункту другого частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд встановив, що сторони перебували у цивільних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15 квітня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області.

З травня 2011 року і по теперішній час дитина фактично проживає разом із батьком. Вказані обставини підтверджуються листом Служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольської районної у місті Херсоні ради від 04 травня 2011 року № 85-7-25, а також довідками про взяття батька та дитини на облік внутрішньо переміщених осіб.

Дитина перебуває на повному утриманні батька, який забезпечує її проживання, харчування, лікування, навчання та розвиток. Матеріальної допомоги на утримання дитини мати не надає, участі у вихованні дитини не бере, станом її здоров`я та розвитком не цікавиться.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 липня 2023 року у справі № 522/9214/23 з матері дитини стягнуто аліменти на утримання дитини. Аліменти не сплачуються, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 05 червня 2024 року № 5574 та розрахунком заборгованості.

З характеристики на дитину від 21 травня 2024 року вбачається, що догляд за дитиною та її виховання здійснює виключно батько, участі матері у житті дитини не зафіксовано.

З метою отримання висновку щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав здійснювалось звернення до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою про обстеження житлово-побутових умов та надання відповідного висновку. Заява отримана 12 червня 2024 року, однак станом на час розгляду справи письмовий висновок органу опіки та піклування не надано.

Під час розгляду справи третю особу - Службу у справах дітей Одеської міської ради - за її заявою було замінено на орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації, про що постановлено ухвалу суду від 13 лютого 2025 року.

Після заміни третьої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації неодноразово викликався у судові засідання, а також на його адресу направлялися ухвали суду про зобов`язання надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав.

Разом з тим у судові засідання, призначені на 30 квітня 2025 року, 2 липня 2025 року, 22 жовтня 2025 року, 10 грудня 2025 року та 23 грудня 2025 року, уповноважені представники органу опіки та піклування не з`явилися, письмовий висновок суду не надали, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомили.

З огляду на позицію позивача, який не проявив належної заінтересованості у розгляді справи, зокрема не з`являвся у судові засідання, не надав особистих пояснень щодо обставин справи, а також не з`явився до органу опіки та піклування, залученого до участі у справі, з метою отримання відповідного висновку, та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності висновку органу опіки та піклування.

Оцінивши встановлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який допускається лише у виняткових випадках та за наявності належних, допустимих і достатніх доказів винної поведінки матері або батька, тобто свідомого нехтування своїми обов`язками щодо дитини. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками.

Сам по собі факт окремого проживання батьків, відсутність активної участі одного з них у вихованні дитини або нерегулярне спілкування з дитиною не може автоматично свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків без встановлення конкретних обставин, які підтверджують саме свідомий, тривалий і винний характер такої поведінки, а також її наслідки для дитини.

Матеріали справи містять докази несплати аліментів та наявності заборгованості зі сплати аліментів. Водночас Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька або матері батьківських прав. Такі відомості можуть оцінюватися судом як одна з обставин у сукупності з іншими даними, однак не можуть виступати єдиною та самостійною підставою для застосування настільки суворого заходу, як позбавлення батьківських прав.

У даній справі, окрім відомостей про аліментну заборгованість та загальних тверджень про неучасть відповідачки у вихованні дитини, матеріали не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, зокрема доказів повної та умисної відмови від виконання обов`язків щодо виховання дитини, ігнорування її базових потреб, умисного невиявлення інтересу до стану здоров`я, навчання та розвитку дитини, а також інших обставин, які у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України можуть свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З урахуванням того, що тягар доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог, покладається на цю сторону, та беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не доведені належними та допустимими доказами, а відтак підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 200, 209, 259, 263 265 ЦПК України та вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2025 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора