Провадження №2/523/6087/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" грудня 2025 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого судді Бокова О.М.,
за участю секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 7 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Слаблюк Василь Миколайович, до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивачі, в інтересах яких діє адвокат Слаблюк В.М., звернулися до Пересипського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову вказали, що 30 січня 2025 року в м. Одесі, по вулиці Миколаївська дорога, 168А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Sonatа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Постановою Пересипського районного суду м. Одеси по справі № 523/1915/25 від 21 лютого 2025 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Власником пошкодженого в ДТП автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивачка-1 ОСОБА_1 . Вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, складає 249 686,18 грн.
03 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернувся до судового експерта з проханням провести транспортно-товарознавче дослідження за фактом ДТП, за що сплатив 6 000,00 грн.
Позивачка-1 звернулась із заявою до страховою компанії відповідача ПРАТ «СК «УНІВЕРСАЛЬНА» щодо відшкодування шкоди за наслідками ДТП і страхова компанія виплатила їй страхове відшкодування в розмірі 157 400,00 грн. в межах страхового полісу з вирахуванням франшизи. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), з вирахуванням франшизи становить 92 286,18 грн.
Також, на думку позивачів, очевидним є факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала емоційних страждань, хвилювання та психологічного дискомфорту через пошкодження належного їй транспортного засобу. Додатковим чинником, що посилив моральні страждання позивачки, є те, що за кермом автомобіля під час ДТП перебував її батько позивач-2 ОСОБА_2 , особа похилого віку. Позивачка-1 природно переживала за його фізичний та емоційний стан, оскільки сам факт участі батька в ДТП створив для неї глибоке занепокоєння. Після пригоди звичний ритм життя родини було порушено: позивачі були змушені змінити плани, зазнали незручностей, пов`язаних із обмеженням мобільності через відсутність автомобіля, а також понесли додаткові фінансові витрати на його ремонт за рахунок сімейного бюджету. ОСОБА_2 , як особа похилого віку, перебував у стані глибокого емоційного потрясіння після ДТП. Хоча об`єктивно він не є винуватцем події, він переживав через те, що, взявши автомобіль у доньки, допустив його пошкодження. Це викликало у нього відчуття вини та внутрішнього неспокою. Тому, позивачка-1 оцінює заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн, а позивач-2 у розмірі 50 000,00 грн.
У зв`язку зі зверненням до суду з вказаним позовом між позивачами та адвокатом Слаблюком В.М. укладено договори про надання правової допомоги № 14.07 від 14 липня 2025 року. У відповідності до даного договору вартість гонорарів, які мають сплатити клієнти становить по 12 500,00 гривень без урахування ПДВ кожен. Крім того, ОСОБА_2 були понесені судові витрати на проведення еспертизи в розмірі 6000,00 грн. Разом зі сплатою судового збору сума судових витрат для ОСОБА_1 складає 13 711,20 гривень, для ОСОБА_2 - 19 711,20 гривень.
Ухвалою суду від 02.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам направлено ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.
04.12.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації: 06.11.2020 року.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 234560 від 30.01.2025 року, 30 січня 2025 року о 21:25 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Hyundai Sonata, НОМЕР_1 , рухаючись в м.Одесі по вулиці Миколаївська дорога, 168А, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в результаті поштовху інерційно здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Camry. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідач вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Пересипського районного суду м. Одеси по справі № 523/1915/25 від 21.02.2025 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ДТП, яка сталася 21.08.2021 року.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інше, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як визначено ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 97/1330/14-ц від 20.02.2021 причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно вимог ст. 1188 ЦК Україні, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, судом встановлено, що діями відповідача, як водія джерела підвищеної небезпеки, 30.01.2025 року спричинено шкоду позивачці-1, як власниці автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 та позивачу-2, як особі, яка є учасником ДТП та потерпілим.
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення, а відтак на відповідача покладено обов`язок відшкодувати спричинену ним шкоду.
Відповідно до Висновку експерта №26-25 транспортно товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 30.01.2025 року, складає 249 686,18 грн.
Відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 27 вказаного Закону визначено, що страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті.
За змістом статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року
№ 85/96-ВР, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
На переконання суду позивачка-1 довела факт того, що неправомірними діями відповідача їй було спричинено шкоду, яка у добровільному порядку не була відшкодована відповідачем, тому вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на свою користь різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в розмірі 92 286,18 грн., а також франшизи в розмірі 2600,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди, суд керується наступним.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина 2 статті 16 ЦК України).
Згідно ст.1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень статей 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З огляду на роз`яснення, що викладені у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2019 року у справі 703/3912/16.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Необхідно зазначити, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту статей 12, 81 ЦПК України.
Розмір та наявність моральної шкоди обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 внаслідок ДТП зазнала емоційних страждань, хвилювання та психологічного дискомфорту через пошкодження належного їй транспортного засобу. Додатковим чинником, що посилив моральні страждання позивачки-1, є те, що за кермом автомобіля під час ДТП перебував її батько позивач-2. ОСОБА_4 природно переживала за його фізичний та емоційний стан, оскільки сам факт участі батька в ДТП створив для неї глибоке занепокоєння. Після пригоди звичний ритм життя родини було порушено: позивачі були змушені змінити плани, зазнали незручностей, пов`язаних із обмеженням мобільності через відсутність автомобіля, а також понесли додаткові фінансові витрати на його ремонт за рахунок сімейного бюджету. ОСОБА_2 , як особа похилого віку, перебував у стані глибокого емоційного потрясіння після ДТП. Хоча об`єктивно він був є винуватцем події, проте він переживав через те, що, взявши автомобіль у доньки, допустив його пошкодження. Це викликало у нього відчуття вини та внутрішнього неспокою.
Разом з тим, суд бере до уваги, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019).
З огляду на наведене, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи причинний зв`язок між поведінкою відповідача і моральною шкодою, суд бере до уваги конкретний характер порушення прав позивачів, порушення звичного ритму життя родини пов`язаний із обмеженнями їх мобільності через відсутність автомобіля, негативні переживання, зусилля позивачів, які були ним докладені для відновлення попереднього стану та бездіяльність заподіювача шкоди.
Разом з тим, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілого.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд керується наступним.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Як визначено положеннями ст. 141 ч.1, ч.2 п.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Щодо вимоги позивачів про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь витрат на професійну правничу допомогу суд керується наступним.
Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Слаблюком В.М. укладено договір про надання правової допомоги № 14.07 від 14 липня 2025 року. У відповідності до даного договору вартість гонорару становить 12 500 гривень без урахування ПДВ.
Аналогічний договір про надання правової допомоги № 04.07 від 14 липня 2025 року було укладено між адвокатом Слаблюком В.М. та ОСОБА_2 .
Разом з тим, суд бере до уваги, що незважаючи на те, що між позивачами та адвокатом було укладено два аналогічних договори про надання професійної правничої допомоги, проте фактично до суду з позовом про відшкодування шкоди подано один позов, при цьому час, витрачений адвокатом на надання послуг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та участь у судовому процесі стосуються однієї справи та суті вимог кожного з позивачів до одного відповідача, при цьому, враховуючи, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із виконаною роботою, суд вважає, що вимога позивачів про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню по 6250,00 грн. на кожного.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за проведення транспортно-товарознавчого дослідження за фактом ДТП (висновок експерта №26-25 транспортно товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Renault Duster»), ОСОБА_2 було сплачено 6 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції АТ КБ ПРИВАТБАНК. Суд вважає вказані витратити обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача-2.
Відповідно до платіжних інструкцій АТ КБ ПРИВАТБАНК, за позовом до ОСОБА_3 позивачами було сплачено судовий збір по 1211.20 грн. кожним. Вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 141, 259, 263, 265, 273, 280-282 ЦПК України, Законами України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про страхування», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати понесені з розглядом справи у загальному розмірі 7461 (сім тисяч чотириста шістдесят одна тисяча) гривень 20 копійок, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі: 6250,00 гривень.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 18.12.2025 року.
Суддя О.М.Боков