Справа № 635/9657/24
Провадження по справі № 2/635/1828/2025
19 грудня 2025 року с-ще Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Назаренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Літінської Г.В., учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №00-7995457 від 17.05.2023 у розмірі 18 225,00 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.05.2023 між ТОВ
«КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 , укладено Договір кредитної лінії № 00-7995457 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 28.11.2023 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №28112023 про відступлення права вимоги за укладеним Договором кредитної лінії № 00-7995457. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4 500,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яка зазначається у форматі НОМЕР_2 , емітовану банком України. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Договором кредитної лінії № 00-7995457 належним чином не виконав, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ці обставини, у боржника утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії № 00-7995457 від 17.05.2023 в розмірі 18 225,00 грн., яка складається з: 4 725,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 500,00 грн - проценти за користування кредитом.
Ухвалою суду від 06.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
25.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Гаращак Василя Васильовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити. Також, у відзиві зазначено, що якщо кредитний договір укладений у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», то позивачу слід було надати до суду електронні докази, які підтверджують факт підписання кредитного договору та доказів дотримання послідовності при укладенні кредитного договору, які передбачені Законом України «Про електронну комерцію», крім того, позивачем не надано до суду доказів отримання відповідачем від первісного кредитора грошових коштів за договором, більш того відсутні будь-які відомості щодо реквізитів відповідача, які б підтверджували направлення останньому грошових коштів та не надано доказів існування заборгованості. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу повідомлень про відступлення права грошової вимоги. Крім того, позивачем до суду не надано доказів, які підтверджують факт оплати ціни Договору факторингу №28112023 від 28.11.2023, а також, в матеріалах справи відсутня виписка за банківським рахунком, яка б належним чином підтверджувала наявність заборгованості. Разом з тим, позивач незаконно включив до умов договору нарахування комісії за послуги, оскільки даний пункт є нікчемним.
Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, описаних у відзиві на позовну заяву.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
28.11.2023 права вимоги за кредитним договором відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на підставі Договору факторингу № 28112023.
Відповідно, позивач є новим кредитором ОСОБА_1 .
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.
Щодо електронних доказів.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Надані позивачем на підтвердження укладення кредитного договору його паперові копії містять інформацію про те, що зі сторони позивача вони підписані кваліфікованим електронним підписом представника, а відповідач підписав електронним одноразовим ідентифікатором, який складається з набору літер та цифр, а саме: 3848F.
Разом з тим, позивач не надав до справи належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати (перевірити) інформацію про отримання відповідачем вказаного електронного підпису, факт його накладання (використання) при підписанні у вказаному у позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією, як це визначено у ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, цілісність електронного документа, як ознака його достовірності, визначається як доказ того, що документ повний за складом та не підлягав неавторизованим змінам. Цілісність електронного документа забезпечується, зокрема дотриманням законного порядку його підписання, який передбачає, що останній підписант накладає свій цифровий підпис, який його належним чином ідентифікує.
Позивач не надав до суду відповідних доказів, що підписаний від імені позичальника електронний підпис належить саме відповідачу. Відповідного договору чи іншого документа, який підтверджував надсилання та отримання позичальником вказаного електронного підпису
на номер телефона позичальника у СМС повідомленні, як зазначено у позові та у візуальній формі послідовності дій Клієнта, після його верифікації та ідентифікації - матеріали справи не містять. Вказана візуальна форма послідовності дій Клієнта за своїм змістом є документом, який містить інформацію про послідовність дій Товариства та клієнта в ІТС. Але, у справі відсутні відповідні докази про те, що цей порядок був узгоджений з позичальником та виконувався (дотримувався) сторонами при укладенні кредитного договору, а тому суд не вважає його є належним і допустимим доказом укладення кредитного договору та додатків до нього.
Доведення цілісності електронних документів із створеним простим ЕП може забезпечуватися засобами інформаційної телекомунікаційної системи позивача, у якій здійснюється створення, оброблення, зберігання електронних документів згідно до визначеного у ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», але відповідних доказів з цього приводу до суду позивачем також не було надано.
Вказані у письмових копіях договору кредиту одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладання цих договорів відповідачем у електронній формі відповідно до визначеного у нормах ст.ст. 11, 12 згаданого Закону порядку.
Тому наданий позивачем вищевказану паперову копію електронних доказів кредитного договору, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом - одноразового ідентифікатором - не можна вважати достовірними та достатніми у розумінні ст. 78 ЦПК України для того, щоб з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, дійти висновку про підписання та укладення договору кредиту, який зазначений у позові. Аналогічні правові висновки були висловлені щодо паперових копій електронних доказів у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року (справа № 910/1162/19) та від 19.01.2022 року (справа № 202/2965/21).
В межах предмету доказування позивач відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України має довести в суді виконання ним обов`язків за договором кредиту - надання ним своїх грошових коштів відповідачу (у даному випадку - на його картковий рахунок), як це передбачено умовами кредитного договору та нормою ст. 1054 ЦК України.
Щодо розрахунку заборгованості.
Пунктом 52 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, зазначених у пункті 51 Розділу 3, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №
Таким чином, виписки за рахунками або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором, - у разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Таку правову позицію було висловлено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі №200/5647/18. Надане позивачем підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в рамках кредитної лінії № 00-7995457 від 17.05.2023 не містить інформації про перерахування з банківського рахунку кредитора на рахунок позичальника кредитних коштів, яка передбачена для відповідних бухгалтерських документів, якими підтверджується відповідна платіжна операція, а тому суд не бере його до уваги.
Якщо платіжна операція ініціюється через надавача послуги з ініціювання платіжної операції, надавач послуги з ініціювання платіжної операції негайно після ініціювання платіжної операції зобов`язаний надати платнику та отримувачу (за потреби) таку інформацію: 1) підтвердження про успішне ініціювання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку платника; 2) відомості (посилання на них), які дають змогу платнику та отримувачу ідентифікувати платіжну операцію, а також отримувачу - ідентифікувати платника, та будь-які відомості, що супроводжують платіжну інструкцію; 3) суму платіжної операції ; 4) суму всіх комісійних винагород надавача послуг з ініціювання платіжної операції, які будуть стягнуті з користувача під час виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо).
Надавач послуги з ініціювання платіжної операції також зобов`язаний забезпечити надання відомостей (посилання на них) про платіжну операцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника.
Отже, на підтвердження укладення кредитного договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Більш того, відповідно до п. 2.3. датою надання/видачі Кредиту - дата перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів Кредиту в сумі 4725,00 грн на карту Позичальника № НОМЕР_1 .
Відповідно, надавач послуги повинен мати інформацію про вказаний споживачем банківський рахунок/банківську картку для отримання коштів.
Так, суд зазначає, що з аналізу наданих до суду доказів, а саме повідомлення від 11.12.2023 з відміткою ТОВ «ФК КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» вбачається, що 17.05.2023 були направлені кошти у сумі 4 500, 00 грн на карту НОМЕР_1 .
Однак, з наданого повідомлення та з наданих інших доказів, які відносяться до кредитного договору не вбачається, що кошти: 1) були направлені у зв`язку з підписанням кредитного договору; 2) були направлені саме відповідачу; 3) були отримані відповідачем.
Надане позивачем на підтвердження перерахування кредитних коштів позичальника не є платіжним інструментом у розумінні вищевказаних норм Закону, а тому не є належним документом, що підтверджують надання платіжних послуг.
Належними та допустимими у даному випадку є банківські виписки з клієнтських рахунків позивача, які є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, про що вказано у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2017 року № 75.
Згідно з випискою за рахунком ОСОБА_1 17.05.2023 зарахований переказ на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 в розмірі 4 500,00 грн, яка не збігається із зазначеною у позові суми кредиту та надходження грошових коштів від позивача не підтверджено, оскільки у графі інформація про платника зазначено: інформація про платника відсутня.
У вказаних банківських виписках з карткового рахунку ОСОБА_1 відсутня інформація про те, що вказані грошові кошти були перераховані саме первісним кредитором.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є аналітичним та одностороннім, а не є первинним документом, а тому є неналежним та недостатнім для підтвердження наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. При недоведеності цих обставин позичальник позбавлений можливості аргументовано заперечувати проти висунутих проти нього вимог про стягнення заборгованості, а суду відповідно до наведених у справі аргументів сторін перевірити розрахунки позивача.
Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18 дійшов висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів розміру кредиту суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. А тому, з урахуванням такого, розрахунок заборгованості, не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і відповідно що договір позики є укладеним.
Щодо відсутності належних доказів переходу права вимоги.
Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що у п. 3.1. Договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 визначено ціну факторингу - 369 123, 48 грн. Натомість, до матеріалів справи не надано доказів оплати коштів за договором факторингу.
Так, за звичайними умовами договору факторингу, у випадку, якщо фактором не здійснено оплату за договором факторингу або таку здійснено не в повному обсязі, то відповідно у сторони виключається право вимоги. З поданих до суду доказів не вбачається, що оплата ціни продажу на виконання умов договору факторингу.
Верховний Суд у постанові у справі № 466/3066/13-ц від 06.09.2023 року зазначив: суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи касаційної скарги і такі доводи заявлялися в апеляційній скарзі (а. с. 63-76) про те, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Згідно з кожним договором відступлення прав вимоги (зокрема, пункти 2 і 4 договору № GL48N718070_A3 та інші) передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення оплати за вказаним договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі.
В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Отже, позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами наявності правових підстав для заявлення будь-якої вимоги до відповідача за Кредитним договором, оскільки доказів на підтвердження оплати за договором факторингу стороною позивача не надано.
З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги, відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «ЕЙС» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.
Оскільки у позові відмовлено, питання про судові витрати понесені позивачем не вирішується.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
представник відповідача адвокат Гаращак Василь Васильович, РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .
Суддя О.В.Назаренко