РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 Володимирського міського суду Волинської області за головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимирського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Лесик С.І. до Оваднівської сільської ради, Володимирського району, Волинської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Оваднівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що у 2003 році придбали вищевказаний будинок за усною домовленістю в ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, однак будь-які спадкоємці, які б претендували на спадщину відсутні.

Позивачка протягом останніх 17 років постійно проживає у вказаному будинку разом зі своєю сім,єю, добросовісно і відкрито володіє і користується ним, сплачує за будинок комунальні послуги, робить поточні ремонтні роботи, підтримує будинок у належному стані, а тому вважає, що являється повноцінним власником даного майна, оскільки повністю ним опікується.

На даний час у позивача виникла необхідність оформити соціальні виплати та субсидію, однак без власника це є неможливим, у зв,язку з чим вимушена звертатись до суду з метою визначення за нею права власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 11.06.2025 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

Позивачка та її представник адвокат Лесик С.Ю., який діє на підставі ордеру №1131099 від 07.03.2025, в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд позову без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Представник співвідповідача Оваднівської сільської ради, Володимирського району, Волинської області в судове засідання не з,явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Співвідповідач ОСОБА_2 , в судове засідання також не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення вимог. Також додав, що спадщину за заповітом він не прийняв і приймати не збирається, розгляд справи просить проводити за його відсутністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 02.12.2003 Красноставською сільською радою Володимир-Волинського району.

За відомостями Оваднівської сільської ради, Володимирського району, Волинської області від 02.01.2024, у відповідності з записами погосподарської книги №2, 2001-2005 роки по селу Красностав, Володимирського району, Волинської області, особовий рахунок № НОМЕР_2 , постійно проживала і була зареєстрована за адресою с. Красностав, Володимирського району, Волинської області ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис 312.

На день смерті за вищевказаною адресою ОСОБА_3 проживала одна. З 2008 та на даний час по вказаній адресі проживають та зареєстровані ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 .

Від імені ОСОБА_3 заповіт у виконавчому комітеті Оваднівської сільської ради, Володимирського району, Волинської області не посвідчувався.

Витягом погосподарської книги №2 по селу Красностав, Оваднівської сільської ради, Володимирського району, Волинської області підтверджено, що по особовому рахунку НОМЕР_2 , житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями належить голові домогосподарства ОСОБА_3 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На даний час за вказаною адресою проживають та зареєстровані ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 .

Витягом з реєстру Оваднівської територіальної громади від 28.12.2023 за №2023/010686191 підтверджено відомості, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , з 05.08.2008.

До матеріалів справи додано договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 за №о/р НОМЕР_3 , в якому ОСОБА_1 зазначена, як споживач, а також сплачені квитанції щодо споживання комунальних послуг, роздруківку особового рахунку по сплаті споживання електричної енергії, з яких вбачається дата укладення договору з 2008.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які приведені до присяги відповідно до вимог ЦПК України вбачається, що вони є сусідами ОСОБА_1 та підтверджують ті обставини, що остання протягом 17 років проживає разом зі своєю сім`єю в будинку АДРЕСА_1 , відкрито ним користується, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, підтримує в належному стані та повністю опікується.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ч.ч.2, 3, ст.81 ч.1 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до частин 1-3 статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Згідно ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Так, умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа №910/17274/17) зазначається, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття.

При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Таким чином, набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Водночас, враховуючи положення частини 1 та 3 статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

В ході судового слідства встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є спадкоємцем належного померлій ОСОБА_3 майна, в тому числі і на житловий будинок, за заповітом від 08.07.2002 за №6, посвідченим секретарем виконавчого комітету Красноставської сільської Ради народних депутатів Володимир-Волинського району, Волинської області.

Разом з тим, співвідповідач ОСОБА_2 з моменту відкриття спадщини, відповідних заяв щодо її прийняття не подавав, фактично спадщину при прийняв і не збирається, про що надав до суду відповідну заяву.

При цьому, позивачка ОСОБА_1 відкрито і безперервно користується майном з 2008 року як добросовісний набувач спірного будинку.

Оскільки відповідачами не було надано відзиву на позов, а також беззаперечно визнано пред`явлені до них вимоги, суд приймає до уваги при ухваленні рішення лише докази надані позивачем.

З наданих суду доказів встановлено, що позивачка добросовісно заволоділа вищевказаним нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, оплачує комунальні послуги, доглядає за будинком, відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку, не прийняв і не має наміру приймати спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що наявні всі правові підстави для визнання за позивачкою у судовому порядку права власності на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Лесик С.І. до Оваднівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу літ.А-1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,8 кв м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Волинського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2025.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ