Справа № 306/824/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Кожух О.А.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Свалявського районного суду від 25.07.2025 року, у справі № 306/824/25 (Головуючий: Жиганська Н.М.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ОСОБА_2 , звернулася в суд із заявою, де заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, що має юридичне значення, посилаючись на те, що відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 16 листопада 2001 року заявником у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 листопада 1982 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Таким чином, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 11 листопада 1982 року та паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 16 листопада 2001 року мають розбіжності у зазначенні прізвища заявниці ОСОБА_2 .

Відповідно до Сповіщення сім`ї №99, від 06.08.2024 року ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_3 ) повідомлено про те, що її чоловік молодший сержант ОСОБА_3 , зник безвісти 01 серпня 2024 року в районі населеного пункту Макіївка, Сватівського району, Луганської області під час виконання бойового завдання.

Посилаючись на вказані обставини заявниця просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як між матір`ю та сином.

Ухвалою Свалявського районного суду від 25 липня 2025 року провадження провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 як між матір`ю та сином - закрито на підставі ч.6 ст. 294 ЦПК України.

Повернуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з Державного бюджету сплачену суму судового збору в розмірі: 605,60 грн.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки звернення заявниці до суду зумовлене виключно необхідністю встановлення юридичного факту родинних відносин між матір`ю ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 . Наявні розбіжності у написанні прізвища, що виникли внаслідок технічної помилки при оформленні документів, призвели до ситуації, за якої у правому полі відсутнє підтвердження спорідності матері та сина. Це у свою чергу, створює перешкоди для реалізації заявницею своїх прав, зокрема отримання належних їй виплат у зв`язку з визнанням її сина безвісно зниклим. Заявниця звернулася до суду не з метою оскарження будь яких дій чи рішень органів державної влади, а виключно з метою встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 , яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Звернення заявниці до суду зумовлено виключно необхідністю встановлення юридичного факту родинних відносин між матір`ю ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 , оскільки встановлення такого факту дає їй право на отримання виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

У даних справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України спору не має, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Разом з тим, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органами місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 визнала неефективний підхід до визнання юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а в залежності від мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих самих обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Таким чином, слід дійти висновку про неможливість розгляду справи щодо факту встановлення факту родинних відносин за правилами адміністративного судочинства і підстав для застосування п. 1 ч 1 ст. 255 ЦПК України відсутні.

При постановленні ухвали суд застосував п.1 ч 1 ст. 255 ЦПК України, а закрив провадження на підставі ч 6ст. 294 ЦПК України за наявністю спору про право і у такому випадку повинна була бути залишена без розгляду заява ОСОБА_2 .

Оскільки заявниця звернулася в суд із заявою для реалізації своїх прав, а саме отримання належних їй виплат у зв`язку з визнанням її сина безвісно зниклим, а не з метою оскарження будь яких дій чи рішень органів державної влади, так як розбіжності у написанні прізвища, що виникли внаслідок технічної помилки при оформленні документів у зв`язку з чим відсутнє підтвердження спорідненості матері та сина, і заява ОСОБА_2 повинна розглядатися в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що має юридичне значення.

За таких обставин, ухвала суд, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню і з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 1,3,4 ч 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374,379,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від 25 липня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ