К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року місто Київ

справа № 756/395/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10699/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Більшовик - 2» - адвоката Подоляко Нелі Петрівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М., у справі за позовом Житлово-Будівельний кооператив «Більшовик-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ЖБК «Більшовик-2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків та утримання будинку та прибудинкової території, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за щомісячні внески на утримання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території, платежі за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, централізоване постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, за період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року у розмірі 26 670,50 грн., інфляційні нарахування в сумі 2 718,58 грн., 3% річних 3 801,58 грн., а разом 33 190,66 грн.

Позов обгрунтовано тим, що ЖБК «Більшовик-2» забезбечує обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 з 1975 року, здійснює утримання будинку і прибудинкової території, сприяння використанню власниками майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна, забезпечує отримання мешканцями будинку комунальних послуг.

На підставі рішення позачергових загальних зборів уповноважених ЖБК «Більшовик-2» від 03.01.2016 року затверджено внески з утримання будинку та прибудинкової території на рівні: для 1-поверху - 2,50 грн./кв.м.; для 2-9 - 3,30 грн./кв.м.

Також, 05 січня 2018 року відбулися Загальні Збори членів ЖБК «Більшовик-2» та з 01 січня 2018 року, затверджено щомісячні внески на утримання будинку та прибудинкової території, на рівні для 1-поверху - 4,40 грн./кв.м.; для 2-9 поверхів - 5,20 грн./кв.м.

Крім того, на підставі рішення Загальних зборів членів ЖБК «Більшовик-2» від 29.06.2021 року, затверджено внески з утримання будинку та прибудинкової території на рівні: для 1-поверху - 7,60 грн./кв.м.; для 2-9 поверхів - 8,00 грн./кв.м.

На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Більшовик-2» від 26.12.2021 року, затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території, управління багатоквартирним будинком у розмірі:

9,13 грн. за кв.м - для квартир 1-го поверху;

9,70 грн. за кв.м. - для квартир з 2-го поверху і вище.

Внесок до ремонтного фонду у розмірі 4,00 грн. за кв.м. для всіх квартир.

Відповідачка ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_2 та отримує послуги, які надає позивач, тому зобов`язана вчасно щомісяця сплачувати за це кошти.

Однак, відповідачка щомісячні внески на утримання будинку та прибудинкової території, централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, централізоване постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води сплачувала частково та періодично, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.

За період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року у відповідачки наявна заборгованість щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, централізоване постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води у сумі 26 670,50 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем також нараховано інфляційні втрати у розмірі 2 718,58 грн. та 3% річних у розмірі 3 801,58 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року позов ЖБК «Більшовик-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків та утримання будинку та прибудинкової території - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК « Більшовик-2» заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 2 980,81 грн., та судовий збір в розмірі 7 500,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ЖБК «Більшовик-2» - Подоляко Н.П. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що за період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року відповідачу було нараховано до сплати внесків на утримання та прибудинкової території, централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, централізоване постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води на загальну суму 50 404,08 грн. А сплачено відповідачем, за вказаний період за щомісячні внески на утримання багатоквартирного будинку було лише 24385,47 гривень. Даний факт не заперечувався і відповідачем. В судовому засіданні 19.03.2025 року, представник відповідача погодилася, що наявна заборгованість відповідача перед ЖБК «Більшоик-2». Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки розрахунку заборгованості, який наявний в матеріалах справи, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості лише у розмірі 2 980,81 грн. Зауважує, що платежі відповідача були враховані ЖБК «Більшовик-2» в розрахунку розміру позовних вимог при зверненні до суду та відображені в розрахунках заборгованості.

Вказує, що суд помилково застосував норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), яким заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, до нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року. Суд не взяв до уваги, що у відповідності до норм чинного законодавства України неустойка (штраф, пеня) та інфляційні нарахування на суму боргу мають різну правову природу та визначення. Інфляційні нарахування на суму боргу та 3 відсотки річних не є штрафною санкцією. Відтак, застосування судом першої інстанції норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), яким заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги є помилковим, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Також, вказує, що суд першої інстанції застосував норми Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022, якими визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Однак, позивач звернувся з вимогою про стягнення інфляційний нарахувань на суму боргу та 3 % річних за період з листопада 2017 року по 20 лютого 2022 року. Тобто розрахунок інфляційних нарахувань на суму боргу та 3 % річних наявний в матеріалах справи повністю враховує вимоги даної Постанови.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач частково сплачувала кошти за утримання будинку та прибудинкової території, тому розмір заборгованості становить 2 950,81 грн., який і підлягає стягненню на користь позивача. Нарахування штрафних санкцій на суму боргу за надані послуги є помилковим та порушує норми чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Аналогічне за змістом положення містила частина 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону чинної до 10 грудня 2017 року.

Правилами встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Згідно з статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дають підстави для висновку, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії, а також гарячого водопостачання та наявність порушеного права ТОВ "Євро-реконструкція" в цій частині вимог.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що ЖБК «Більшовик-2» забезпечує обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 з 1975 року, здійснює утримання будинку і прибудинкової території, сприяння використанню власниками майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна, забезпечує отримання мешканцями будинку комунальних послуг.

Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою ББ-2023 №42 від 10.05.2023 року, виданою комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське Бюро технічної інвентаризації» та проживає за цією адресою, користується житлово комунальними послугами.

На підставі рішення позачергових загальних зборів уповноважених ЖБК «Більшовик-2» від 03.01.2016 року затверджено внески з утримання будинку та прибудинкової території на рівні: 1-поверху - 2,50 грн./кв.м., для 2-9 поверхів - 3,30 грн./кв.м.

Також, 05 січня 2018 року відбулися загальні збори членів ЖБК «Більшовик-2» та з 01 січня 2018 року, затверджено щомісячні внески на утримання будинку та прибудинкової території, на рівні для 1-го поверху - 4,40 грн./ кв.м., для 2-9 поверхів - 5,20 грн./кв.м.

На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Більшовик-2» від 29.06.2021 затверджено внески з утримання будинку та прибудинкової території на рівні: для 1-поверху - 7,60 грн./кв.м, для 2-9 поверхів - 8,00 грн./кв.м.

На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК "Більшовик-2"від 26.12.2021 року затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території, управління багатоквартирним будинком у розмірі: 9,13 грн. за кв. м. для квартир 1-го поверху; 9,70 грн. за кв.м. - для квартир з 2-го поверху і вище; внесок до ремонтного фонду у розмірі 4,00 грн. за кв.м. для всіх квартир.

У відповідності до розрахунку заборгованості за період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року по квартирі АДРЕСА_1 відповідачу нараховано внесків на утримання будинку та прибудинкової території, централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, централізоване постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води на загальну суму 50 404,08 гривень, про що зазначено в графі «Нараховано».

Відповідачем частково та періодично сплачувалися платежі, загальна сума, яких становить - 24 385,47 гривень, про що зазначено в графі «Оплачено». Отже, враховуючи арефметичний підрахунок 50404,08 - 24385,47 = 26670,50 гривень. (загальна сума заборгованості зазначена в графі «Поточний борг»)

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів установлено, що у зв`язку з неналежною (неповною) сплатою відповідачкою грошових коштів на утримання квартири АДРЕСА_2 у неї перед позивачем утворилася заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року у розмірі 26 670,50 грн.

Надані відповідачкою квитанції про сплату послуг наданих позивачем підтверджують часткову сплату таких послуг, та позивачем такі оплати були враховані під час здійснення розрахунку заборгованості, що і відображено у ньому. Доказів на підтвердження повної оплати отриманих послуг, відповідачкою не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі - 26 670,50 грн., яка підлягає стягненню.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для частково стягнення заборгованості, лише у розмірі 2 980,81 грн., не надавши належної правової оцінки розрахунку заборгованості та квитанціям про оплату послуг, які були надані відповідачкою, що підтверджують лише часткову оплату нею житлово-комунальних послуг.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3%річних, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачки 3% річних у розмірі 3 801,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 718,58 грн. за період з 30 листопада 2017 року по 28 лютого 2022 року.

Так, загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17 березня 2020 року), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природою.

У даній справі, що переглядається, позивачем до відповідача пред`явлені позовні вимоги про стягнення саме 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відтак, доводи позивача про наявність правових підстав для нарахування цих складових (3 % річних та інфляційних втрат) ґрунтуються на вимогах закону.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні: забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

В той же час, в розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, чітко відображено, що позивач здійснював нарахування інфляційних втрат та 3 % річних до лютого 2022 року (включно) на заборгованість за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є помилковими та не грунтуються на вимогах закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, із ухваленням нової постанови про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Більшовик-2» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 26 670,50 грн., інфляційних втрат у розмірі 2 718,58 грн., 3% річних у розмірі 3 801,58 грн.

Як вбачається із позову, ЖБК «Більшовик-2» просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних

з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду першої інстанції було надано:

копію договору про надання правничої допомоги № 07-03/01 від 13.10.2023 року;

копію акту приймання-передавання послуг № 1 від 20.10.2023 року, згідно якого надано такі види правової допомоги: правовий аналіз наданої клієнтом документації щодо заборгованості - вартість послуги 1500 грн.; підготовка та подача позовної заяви - вартість послуги 6000 грн.;

копію платіжної інструкції № 285 від 16.10.2023 року про сплату за надання правничої допомоги на суму 7 500 грн.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених ЖБК «Більшовик-2» витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 7 500 грн. та їх співмірність зі складністю справи і виконаним обсягом робіт, витраченим часом.

Відтак, з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Більшовик-2» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ЖБК «Більшовик-2» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2 684,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 3 220,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Більшовик - 2» - адвоката Подоляко Нелі Петрівни задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 рокускасувати на ухвалити нове судове рішення.

Позов Житлово-будівельний кооператив «Більшовик-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Більшовик-2» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 26 670,50 грн., інфляційні збитки у розмірі 2 718,58 грн., 3%річних у розмірі 3 801,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Більшовик-2» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Більшовик-2» витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2 684,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 3 220,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: