Провадження № 2-о/947/432/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеси

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

представника заявниці (в режимі відеоконференції) адвоката Філоненко Я.В.,

представника заінтересованої особи головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ГУ ДМС України в Одеській області Казбекова В.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку окремого провадження питання щодо наявності або вісдутності підстав для закриття провадження у цивільній справі № 947/25702/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Філоненко Я.В., відповідно до якої просить суд встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Ухвалою судді від 15.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. Судове засідання призначене на 11.09.2025.

29.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Державної міграційної служби України надійшли додаткові пояснення, у прохальній частині яких представником заявлено про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

29.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника заявниці надійшли заперечення на додаткові пояснення заінтересованої особи та закриття провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2025 задоволено клопотання представника заявниці: постановлено проводити судове засідання, призначене на 11.09.2025, в режимі відео конференції.

Судове засідання відкладене 11.09.2025 на 15.10.2025 через зайнятість залів судових засідань, забезпечених системою відеоконфернцзв`язку.

Ухвалою суду від 16.09.2025 задоволено клопотання представника заявниці: постановлено проводити судове засідання, призначене на 15.10.2025, в режимі відео конференції.

Судове засідання 15.10.2025 розпочато, однак через технічні помилки у роботі ВКЗ відсутня можливість у його продовженні. Судове засідання відкладене на 25.11.2025.

У судовому засіданні 25.11.2025 представник заінтересованої особи Казбеков В.Е. підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування зазначив, що згідно наданої заявником копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна, де зазначені її батьки, які є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 від 29.02.1996 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_3 від 25.04.2000.

Внаслідок вторгнення рф на територію України з 2014 року АР Крим знаходиться під окупацією. З пояснень представника заявниці та самої заяви, у 2024 році ОСОБА_1 виїхала з окупації до Німеччини для оформлення посвідчення особи на повернення в Україну з метою оформлення паспорту громадянина України.

У березні 2025 року заявниця звернулася до Генерального консульства України в Мюнхені щодо оформлення посвідчення особи на повернення в Україну з метою оформлення паспорту громадянки України.

Наданий лист Генерального консульства України в Мюнхенівід 15.04.2025 № 61222/61222-540-44252, якою надано відповідь ОСОБА_1 за наслідком її звернення щодо оформлення посвідчення особи на повернення в Україну.

Дослідивши лист Генерального Консульства України в Мюнхені та листом від 15.04.2025 № 61222/61222-540-44252, суд встановив, що ОСОБА_1 звернулась до Консульства з метою оформлення посвідчення особи на повернення в Україну. У листі зазначено, що оформлення паспортних документів у її випадку регламентується Порядком оформлення документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус, громадянам, які проживають на тимчасово окупованій території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 № 289.

Рішення про документування особи у закордонній дипломатичній установі України може бути прийнято виключно за результатами ідентифікації заявника, що регламентовано пунктом 6 статті 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус».

Також Консульство у цьому листі повідомило, що ним проведено процедуру ідентифікації заявниці, внаслідок чого згідно з відповіддю, отриманою з Державної міграційної служби України, інформацію щодо оформлення нею паспортних документів не встановлено.

Окрім цього Консульство роз`яснило, що у разі неможливості встановити особу протягом двомісячного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи або прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особута підтверджують громадянство України не видаються (стаття 10 Закону).

У судовому засіданні суд дослідив матеріали справи, у тому числі відповідь Генерального Консульства України в Мюнхені, вислухав позицію сторін, перейшов на стадію ухвалення судового рішення та оголосив перерву у його проголошенні до 17 годині 00 хвилин 28.11.2025.

Ухвалою суду від 28.11.2025 у задоволенні заяви представника Державна міграційна служба України про закриття провадження у справі № 947/25702/25 відмовлено через передчасність заявленого клопотання, оскільки до встановлення обставин справи, ураховуючи, що інформація у листі Генерального Консульства України в Мюнхені від 15.04.2025 № 61222/61222-540-44252, не містить відомостей про прийняття письмового рішення про відмову в оформленні посвідчення на повернення в України, згідно зі зразком, встановленим у Додатку 2 до Порядку; проведення та завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідних рішень за наслідками її проведення, суд позбавлений можливості встановити вичерпність можливостей заявницею у вирішенні питання в порядку досудового врегулювання.Інших доказів щодо вирішення вказаних питань заявницею до моменту звернення до суду матеріали справи не містять. Вказані обставини підлягають встановленню під час судового розгляду справи.

Судове засідання відкладене на 01.12.2025.

У судовому засіданні 01.12.2025 оголошено перерву до 17.12.2025 з метою підготовки представника заявниці до відповідей на питання суду під час встановлення фактичних обставин справи щодо проведення процедури встановлення особи та супутніх питань, у тому числі з метою перевірки наявності або відсутності підстав для закриття провадження у справі, на які посилався представник ДМС України.

Представник заявниці 01.12.2025 через систему «Електронний суд» подала до суду заяву, відповідно до якої просить долучити до матеріалів справи копію паспорта громадянки рф та копію паспорта громадянки рф для виїзду за кордон, видані на ім`я ОСОБА_1

04.12.2025 через систему «Електронний суд» представник заявниці подала клопотання, у якому, серед іншого, клопотала про долучення до матеріалів справи відповіді консула та супровідний лист.

У судовому засіданні 17.12.2025 вказані заява та клопотання задоволені: до матеріалів долучені копії паспорту громадянки рф, паспорту громадянки рф для виїзду за кордон, відповіді консула та супровідний лист.

Окрім цього, у судовому засіданні представник заявниці підкреслила, що до Генерального консульства України в Мюнхені заявниця зверталась саме з метою оформлення посвідчення особи на повернення в Україну, що регламентується Порядком оформлення документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус, громадянам, які проживають на тимчасово окупованій території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 № 289 (далі Порядок № 289), та яка не передбачає процедури встановлення особи, а завершується процедурою ідентифікації особи.

Представник заявниці наголосила на тому, що процедура встановлення особи проводиться в рамках іншої процедури, зокрема оформлення паспорту України, та для проведення якої їй необхідно особисто звернутися до органів ДМС в України для цього їй і було необхідне отримати тимчасове посвідчення особи на повернення в Україну.

Також під час надання пояснень, представник заявниці зазначила, що за отриманням візи на в`їзд в Україну (у тому числі з метою подальшого оформлення паспорта громадянина України), вона до компетентних органів не зверталась, відмову не отримувала. Про причини такого незвернення за отриманням візи зазначила, що у заявниці відсутні підстави для її отримання.

До органів ДМС з відповідними заявами не зверталась, процедуру встановлення особи не проходила.

Представник ДМС України у судовому засіданні зазначив, що дійсно процедура встановлення особи проводиться в Порядку затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.20217 № 285 (далі Порядок № 285).

З відповідними заявами заявниця не зверталась.

Щодо отримання візи для громадян рф, заявниця може її отримати з двох підстав: возз`єднання з родиною, прямування до місця працевлаштування.

На запитання суду, чому заявниця не скористалась можливістю отримати візу з підстав возз`єднання з родиною, ураховуючи, що у клопотанні про виклик свідків зазначений рідний брат заявниці, який проживає у місті Києві, представник заявниці зазначила, що вказаний свідок під питанням, оскільки з ним біля двох тижнів не має зв`язку, а для оформлення з цих підстав візи необхідні відповідні дії саме з боку рідного брата заявниці, та з цього питання є певні труднощі. Наразі він перебуває у Збройних Силах України.

Суд зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, перейшов на стадію ухвалення судового рішення з питання наявності або відсутності підстав для закриття провадження у справі, та оголосив перерву у його проголошенні до 22.12.2025.

Суд, з урахуванням встановлених у судовому засіданні 17.12.2025 обставин справи, вирішуючи питання щодо наявності або відсутності підстав для закриття провадження у справі, дійшов таких висновків.

Згідно абз. 1,3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюється із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина, Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус» (яким керувалось ГенеральнеКонсульства України в Мюнхені під час розгляду заяви ОСОБА_1 про оформлення посвідчення на повернення в Україну), оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.20217 № 285 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення та видачі посвідчення особи на повернення в Україну» (далі Порядок № 285).

Відповідно до п. 22 Порядку № 285, рішення про оформлення посвідчення приймається консульською посадовою особою дипломатичної установи за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України або статусу особи без громадянства, яка має право на постійне проживання в Україні, чи іноземця та особи без громадянства, яких в Україні визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, шляхом внесення власноручного запису у відведеному для цього місці заяви-анкети.

У пункті 39 цього Порядку передбачено, що Дипломатична установа має право відмовити в оформленні та видачі посвідчення у разі, коли дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформації, наданої заявником/компетентним органом іноземної держави.

Пунктом 40 Порядку № 285 визначено, що у письмовому рішенні про відмову в оформленні посвідчення (додаток 2), яке доводиться до відома заявника/компетентного органу іноземної держави в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави для відмови. Заявник/компетентний орган іноземної держави має право повторно звернутися до дипломатичної установи в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими відмовлено в оформленні та видачі посвідчення.

Як вже зазначалось судом, дослідивши лист Генерального Консульства України в Мюнхені та листом від 15.04.2025 № 61222/61222-540-44252, суд встановив, що ОСОБА_1 звернулась до Консульства з метою оформлення посвідчення особи на повернення в Україну. У листі зазначено, що оформлення паспортних документів у її випадку регламентується Порядком оформлення документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус, громадянам, які проживають на тимчасово окупованій території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 № 289.

Рішення про документування особи у закордонній дипломатичній установі України може бути прийнято виключно за результатами ідентифікації заявника, що регламентовано пунктом 6 статті 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус».

Також Консульство у цьому листі повідомило, що ним проведено процедуру ідентифікації заявниці, внаслідок чого згідно з відповіддю, отриманою з Державної міграційної служби України, інформацію щодо оформлення нею паспортних документів не встановлено.

Окрім цього Консульство роз`яснило, що у разі неможливості встановити особу протягом двомісячного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи або прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особута підтверджують громадянство України не видаються (стаття 10 Закону).

Дослідивши долучену у судовому засіданні 17.12.2025 за клопотанням представника заявниці відповідь Генерального консульства України в Мюнхені, суд встановив, що Листом від 03.12.2025 № 61222/19-528-14395 Генеральне консульство України в Мюнхені «Щодо оформлення проїзного документа» відповідно до ч. 1 ст. 16 3акону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус», відмовило ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи на повернення в Україну у зв`язку з тим, що отримані з відомчих інформаційних систем, бази даних Реєстру, картотек, підтверджують надану нею інформацію

Суд надаючи оцінку вказаним листам Генерального консульства України в Мюнхені: листу від 15.04.2025 та відмові (складеній відповідно до Додатку 2 до Постанови № 285) звертає увагу на те, що у Листі Консульства від 15.04.2025 надано відповідь заявниці про проведені дії під час розгляду її заяви про оформлення посвідчення на повернення в Україні та роз`яснення норм Закон, та вказаний лист не містить чіткої відмови в оформленні такого посвідчення, яка має бути оформлена відповідно до Додатку 2 до Порядку № 285.

Така відмова Консульства, долучена до матеріалів справи за клопотанням представника заявниці від 05.12.2025, та датується 03.12.2025, тобто зі спливом майже 8 місяців від дати повідомлення заявниці про результати розгляду її заяви про оформлення посвідчення для повернення в Україну (15.04.2025).

Окрім цього дослідження супровідного листа Генерального консульства України в Мюнхені від 03.12.2025 № 6122/12-528-149469, судом встановлено, що Консульство на звернення від 03.12.2025 щодо оформлення ОСОБА_1 посвідчення особи на повернення в Україну, повідомило про те, що відповідно до статті 22 Порядку № 285, рішення про оформлення посвідчення приймається консульською посадовою особою дипломатичної установи за результатами ідентифікації особи. Передбачена Порядком процедура ідентифікації ОСОБА_1 не дала змогу встановити її особу, про що заявницю поінформовано у зазначеному вище листі Генерального консульства України в Мюнхені, а також листом від 03.12.2025 № 61222/19-528-149395 відповідно до Додатку 2 до Порядку (копія додається).

У відповідь на викладені у зверненні представника заявниці аргументи, зокрема, посилання на Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, зазначало, що цим документом передбачена процедура проведення ідентифікації в рамках оформлення паспорта громадянина України.

Також Консульство зазначило, що на даному етапі, правові підстави для оформлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення особи на повернення в Україну у Генеральному консульстві України в Мюнхені відсутні.

Дослідивши копії паспорту громадянина рф, паспорту громадянина рф для виїзду за кордон, суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала паспорт громадянина рф 12.02.2021 року. Паспорт громадянина рф для виїзду за кордон отримала 22.12.2022.

Згідно із заявою про встановлення юридичного факту, заявниця виїхала за окупованого АР Крим у 2024 році (у долучених копіях паспорта рф для виїзду закордон сторінки з відмітками про перетин кордонів з іншими державами відсутні).

З урахуванням вказаних обставин, суд ставиться критично до тверджень та аргументів заявниці з приводу того, що вона змушена була отримати документи рф, оскільки до 29.12.2021 (до затвердження Кабінетом Міністрів України Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан), діяв механізм в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї».

Вказаний Порядок постановою Кабінету Міністрів України

від 05.06.2019 № 474 був доповнений Додатком 5 «ДОВІДКА про подання документів для подальшого оформлення і отримання паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що засвідчує зазначені факти та є обставиною, яка враховується під час переміщення осіб через контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», який дозволяв особам перетинати лінію розмежування у бік підконтрольної території України з метою отримання паспорта громадянина України.

Окрім цього, суд ввертає увагу, що станом на отримання паспорту громадянина рф у 2021 році заявниці було 20 років.

Також суд звертає увагу на надані Консульством у листі від 15.04.2025 роз`яснення заявниці про те, що у разі неможливості встановити особу протягом двомісячного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.До завершення процедури встановлення особи або прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особута підтверджують громадянство України не видаються.

Вказана норма передбачена статтею 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус», саме якою і визначено, що якщо особу не можливо ідентифікувати, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

За наслідками процедури встановлення особи складається Акт або приймається рішення про відмову у внесенні інформації до Реєстру (ч. 5 ст. 10 Закону).

Порядок проведення процедури встановлення особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Відповідно до п. 43 Порядку № 302, вказана процедура проводиться шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.

У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оформлення посвідчення для повернення України проводиться в порядку № 285, яка не передбачає процедуру встановлення особи.

Водночас можливість звернення до суду відповідно до ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документів, що підтверджують громадянство України, підтверджують особу чи її спеціальний статус», передбачена лише у разі неможливості встановити особу, яка проводиться в Порядку № 302.

Суд при вирішенні питання чи підлягає справа розгляду в порядку цивільного судочинства, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 19.10.2022 у справі № 511/409/20, відповідно до яких Верховний Суд надав оцінку положенням пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Порядку № 302 та статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до якої, як вже зазначалось, у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Зокрема Верховний Суд зазначив, що згідно з вимогами вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Також суд при розгляді вказаної справи враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.10.2025у справі № 522/8357/23, відповідно до якої Верховний Суд, не відступаючи від своєї позиції у справі № 511/409/20, зазначив, що відповідно до зазначених нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами у справі, ОСОБА_1 з метою проведення процедури встановлення особи заявниця до органів ДМС не зверталась, рішення про відмову у внесенні інформації до Реєстру не виносилось, до компетентних органів з метою отримати візу для прибуття до України (у тому числі з метою отримати паспорт України) не зверталась, рішення про відмову не виносилось.

Отже, ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки заявниця не довела, що вичерпала можливості для встановлення своєї особи в позасудовому порядку, підстави для встановлення її особи в судовому порядку відсутні.

Таких висновків суд дійшов, ураховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.07.2025 у справі № 203/2326/23.

При вирішенні питання щодо закриття провадження на цій підставі суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, у якій Суд зазначив, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 947/25702/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна міграційна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду проголошена та підписана 22.12.2025.

Суддя Ю. А. Скриль