Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/89/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву представника позивача адвоката Єфремової Ірини Іванівни про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою судді від 17 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2025 року.

Представник позивача адвокат Єфремова І. І. подала до суду заяву, яка бла зареєстрована канцелярією суду 12.12.2025 р. за вх..№72971, в якій просила забезпечити позов про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних засобом забезпечення позову передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а саме: накладенням арешту на майно, що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що з моменту подання позову, Відповідач жодним чином не реагував на поданий позов, не вживав заходів щодо мирного врегулювання спору, всіляко уникав та уникає спілкування із Позивачем. Дії Відповідача вказують на можливе вживання заходів щодо реалізації майна, що йому належить на праві приватної власності, та придбане за час користування коштами Позивача, із метою унеможливлення примусового виконання рішення в разі задоволення позовних вимог. Невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором позики грошей від 25.03.2019 р., призвело до заборгованості у сумі 300 000,00 (триста тисяч) грн., що завдало Позивачеві збитків та втрат майнового характеру. За Інформацією сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 03.12.2025 р. ОСОБА_2 є власником квартири в житловому будинку, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , придбана на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 71, виданий: 15.01.2021 року. За Інформацією сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 05.12.2025 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки: кадастровий номер :02:033:0168, площа (га) 0,0298, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . За Інформацією сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 05.12.2025 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки: кадастровий номер :02:033:0166, площа (га) 0,0375, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Оцінивши наявну заборгованість за Договором позики грошей та завдану шкоду у зв`язку із невиконанням зобов`язання, Позивач вважає, що спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, є співмірним, є ефективним захистом прав Позивача, а також вважає, що забезпечення позову шляхом арешту майна, жодним чином не позбавляє власника права власності чи права володіння цим майном.

Заява про забезпечення позову, згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12 грудня 2025 року, була передана на розгляд судді Кошелю Б.І. 30 грудня 2025 року.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, до подання позовної заяви, або у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При прийнятті рішення про вжиття заходів забезпечення позову суди мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Забезпечення позову є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

На переконання суду у поданій заяві про забезпечення позову не наведено достатніх підстав вважати, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені. Окрім того, заявником не обґрунтовано, яким чином вжиття судом заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на вказане майно, забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

У постанові Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 466/2651/23 викладено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахування такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками справи.

Зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що спір стосується стягнення заборгованості за Договором позики грошей від 25.03.2019 р. у розмірі 598745,53 грн, яка складається з: 300 000,00 грн сума боргу за договором; 248 518,13 грн інфляційні втрати; 50227,40 грн 3% річних.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (Висновок Верховного Суду у постанові від 07 червня 2022 року у справі №127/25378/21).

Зважаючи на ціну позову, а також на те, що позивачем не конкретизовано, на яке саме майно представник заявника просить накласти арешт та не надані докази вартості майна, на яке він просить накласти арешт, та докази того, що відповідач не спроможний буде виконати рішення суду, окрім як шляхом реалізації його майна, суд дійшов висновку про те, що заявником не було доведено те, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також те, що такий захід є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є неспівмірним з вимогами позовної заяви та позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача адвоката Єфремової Ірини Іванівни про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя Б. І. Кошель