КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3734/25 Головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу заапеляційною скаргою житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ЖБК «Працівник охорони здоров`я» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2024 року у загальному розмірі 191 494,89 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідачів на його користь 5 371,12 грн витрат на правову допомогу та 2 422,40 грн судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2024 року у розмірі 191 494,89 грн, в тому числі: 27 742,07 грн за управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, 12 534,97 грн за водовідведення, 43 074,00 грн за централізоване опалення, 37 441,17 грн за централізоване гаряче водопостачання, 24 120,10 грн за централізоване холодне водопостачання, 4 407,73 грн за газ, 3 497,93 грн внесок на додаткові витрати, 582,84 грн за вивезення твердих побутових відходів, 167,54 грн земельного податку, 28 453,56 грн втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку, 9 472,97 грн 3 % річних.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я» витрати на правову допомогу у розмірі 5 371,12 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

16 липня 2025 року представник ЖБК «Працівник охорони здоров`я» - адвокат Золотопуп С.В. надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 24 287,87 грн, а також вирішити питання в частині розподілу витрат зі сплати судового збору, що не були вирішені рішенням по суті справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2025 року в задоволенні заяви представника позивача - адвоката Золотопупа С.В. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням суду від 11 липня 2025 року було вирішено питання про розподіл судових витрат у справі № 761/3734/25 в повному обсязі та стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу, а також судовий збір, тому підстав для ухвалення додаткового рішення немає, оскільки всі вимоги позивача судом розглянуто і рішення по них прийнято.

В поданій апеляційній скарзі позивач в особі представника - адвоката Золотопупа С.В. просить зазначену ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 916,75 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на момент подання заяви про ухвалення додаткового рішення позивач не був ознайомлений з текстом рішення суду від 11 липня 2025 року, оскільки не був присутнім при його оголошенні, а копію цього рішення отримав 04 серпня 2025 року в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС. Виходячи з цього, у заяві про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначеному на 21 серпня 2025 року, представник позивача уточнив вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, відмовившись від частини вимог щодо стягнення витрат, уже вирішених основним рішенням (5 371,12 грн на правничу допомогу та 2 422,40 грн судового збору), та підтримав вимоги щодо стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 916,75 грн, обсяг і вартість яких підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 року, складеним на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року.

Відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України у позовній заяві позивач зробив заяву такого змісту: «заявляємо суду, що докази судових витрат позивача будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, адже вони не можуть бути подані до завершення розгляду справи, оскільки за умовами вказаного вище договору про надання правничої допомоги клієнт здійснює оплату послуг адвоката за кожну годину наданих послуг, тому їх обсяг і вартість не можуть бути визначені до завершення розгляду справи судом, у якій адвокат представляє клієнта - позивача у справі за цим позовом». Ця заява була подана до закінчення судових дебатів і поважні причини (залежність обсягу витрат від тривалості розгляду справи та годин роботи адвоката) є очевидними та відповідають умовам договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи основне рішення, міг врахувати цю заяву позивача та відкласти вирішення питання про розподіл усіх судових витрат до подання доказів цих витрат після рішення по суті, як це передбачено статтею 246 ЦПК України. Натомість суд у рішенні від 11 липня 2025 року стягнув лише частину судових витрат (5 371,12 грн на правничу допомогу та 2 422,40 грн судового збору), а щодо решти витрат, які виникли в процесі розгляду справи та були підтверджені актом від 15 липня 2025 року (після ухвалення цього рішення), не вирішив питання, але був зобов`язаний це зробити шляхом ухвалення додаткового рішення.

16 липня 2025 року позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами витрат на професійну правничу допомогу (акт від 15 липня 2025 року на суму 18 916,75 грн), відтак суд мав застосувати норми статті 246 ЦПК України в сукупності зі статтею 270 ЦПК України та ухвалити додаткове рішення про стягнення цих витрат, а не відмовляти в задоволенні заяви. Така відмова є порушенням спеціальної норми статті 246 ЦПК України, яка саме для таких випадків передбачає механізм ухвалення додаткового рішення.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі, відповідачі причини неявки до апеляційного суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити з таких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Судом встановлено, що у січні 2025 року ЖБК «Працівник охорони здоров`я» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У позовній заяві представник ЖБК «Працівник охорони здоров`я» - адвокат Золотопуп С.В. зазначив:

«- повідомляємо суд, що відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної заяви: сума судових витрат позивача, які позивач уже поніс, складає 2 422,40 грн. на оплату судового збору з цієї позовної заяви, 5 000,00 грн. витрат на оплату професійної правової допомоги 250,00 грн. відшкодування витрат адвоката на оплату за отримання інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408833779 від 21.01.2025р., а також 121,12 грн. витрат адвоката на оплату адміністративного збору, який не було сплачено але обов`язково підлягає оплаті відповідно до вимог закону і договору про надання правничої допомоги, у розмірі 0,04 прожиткового мінімуму для працездатних осіб за отримання інформації адвокатами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.6 ст.34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за отримання інформації з Державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно справляється адміністративний збір у розмірі 0,04 прожиткового мінімуму для працездатних осіб за отримання інформації адвокатами, що відповідно до затвердженого ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року становить 3 028,00 грн., що дорівнює 121,12 грн., та може бути збільшена на умовах договору про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи судом;

- заявляємо суду, що докази судових витрат позивача будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, адже вони не можуть бути подані до завершення розгляду справи, оскільки за умовами вказаного вище договору про надання правничої допомоги клієнт здійснює оплату послуг адвоката за кожну годину наданих послуг, том їх обсяг і вартість не можуть бути визначені до завершення розгляду справи судом, у якій адвокат представляє клієнта - позивача у справі за цим позовом».

До позовної заяви представником були долучені, зокрема копії: договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року, укладеного між ЖБК «Працівник охорони здоров`я» та АБ «Тарас Кулачко та Партнери»; акту приймання-передачі наданих послуг від 03 січня 2025 року на суму 5 371,12 грн; платіжної інструкції № 2 від 06 січня 2025 року про оплату наданих послуг на суму 5 371,12 грн.

11 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 761/3734/25, яким частково задовольнив позовні вимоги ЖБК «Працівник охорони здоров`я» та стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2024 року у загальному розмірі 191 494,89 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 371,12 грн.

16 липня 2025 року представник позивача - адвокат Золотопуп С.В. надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідачів на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я»витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 24 287,87 грн, а також вирішити питання в частині розподілу витрат зі сплати судового збору, що не були вирішені рішенням по суті справи.

До вказаної заяви представником була долучена копія акту приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 року на суму 18 916,75 грн та докази надіслання заяви про ухвалення додаткового рішенняз додатками іншим учасникам справи.

08 серпня 2025 року представник ЖБК «Працівник охорони здоров`я» - адвокат Золотопуп С.В. надіслав до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якій серед іншого вказав, що у зв`язку із тим, що на дату подання заяви про ухвалення додаткового рішення він не був ознайомлений із змістом рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року, він не знав про те, що судом у цьому рішенні було вирішене питання про стягнення судових витрат позивача в сумі 5 371,12 грн, сплачених позивачем АБ «Тарас Кулачко та Партнери» платіжною інструкцією № 2 від 06 січня 2025 року на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року та акту приймання-передачі наданих послуг від 03 січня 2025 року, а також вирішено питання про розподіл судових витрат позивача з оплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн.

Виходячи із наведеного, представник позивача не підтримував цих вимог своєї заяви про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я» лише витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 18 916,75 грн, обсяг і вартість яких підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 року, складеним на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року, копія якого додана до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частинами першою, третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (див. правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19).

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Отже, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 757/66309/21-ц.

У справі, яка переглядається, встановлено, що інтереси ЖБК «Працівник охорони здоров`я» в суді першої інстанції представляв адвокат АБ «Тарас Кулачко та Партнери» - Золотопуп С.В., повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1218364 від 03 січня 2025 року.

У позовній заяві адвокат Золотопуп С.В. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач уже поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції, та заявив про намір подати документальне підтвердження остаточно понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Як зазначив представник позивача, такі докази не можуть бути подані до завершення розгляду справи, оскільки за умовами договору про надання правничої допомоги № 03/01/2025-02 від 03 січня 2025 року клієнт здійснює оплату послуг адвоката за кожну годину наданих послуг, тому їх обсяг і вартість не може бути визначено до ухвалення рішення у справі.

Протягом п`яти днів після ухвалення рішення про задоволення позову по суті пред`явлених вимог, а саме 16 липня 2025 року представник ЖБК «Працівник охорони здоров`я» надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив копію акту приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 року на суму 18 916,75 грн.

Водночас, в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2025 року було вирішено питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 371,12 грн, які були фактично понесені ЖБК «Працівник охорони здоров`я» на момент звернення до суду, про що і зазначалось у позовній заяві представником позивача.

Суд першої інстанції наведені вище норми процесуального законодавства та обставини справи не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що рішенням суду по суті спору було вирішено питання про розподіл судових витрат у справі № 761/3734/25 в повному обсязі та стягнуто з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Представником ЖБК «Працівник охорони здоров`я» - адвокатом Золотопупом С.В. при зверненні до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу було в повній мірі дотримано вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, а такожобґрунтовано поважність причин неможливості подання доказів (акту приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 року), що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на момент ухвалення судового рішення, а попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежував його у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів за результатами розгляду справи.

Вищевикладене в сукупності дає підстави вважати, що стороною позивача дотримано належне виконання вимог частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України, що було підставою для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

В частині третій статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

16 липня 2025 року представник ЖБК «Працівник охорони здоров`я» - адвокат Золотопуп С.В. з метою виконання вимог частини другої статті 183 ЦПК України здійснив надсилання на поштові адреси ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і на електронні адреси ОСОБА_1 та його представника - адвоката Стеценка Ю.В. заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом з доданими до неї матеріалами (а.с. 91-94, т. 2).

Утім, відповідачі не подавали до суду заперечень щодо факту понесення чи розміру витрат позивача на професійну правову (правничу) допомогу.

З урахуванням викладеного, оцінивши наданий суду акт приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2025 рокута досягнуті домовленості між позивачем та АБ «Тарас Кулачко та Партнери» у розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт додаткового понесення ЖБК «Працівник охорони здоров`я» 18 916,75 грн витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, відсутність заперечень відповідачів в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України та задоволення позову ЖБК «Працівник охорони здоров`я» по суті пред`явлених вимог, покладає у повному обсязі зазначені судові витрати на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Стягнення таких судових витрат є пропорційним та справедливим, відповідає обставинам даної справи та фактичному часу, затраченому адвокатом для надання послуг з правничої допомоги позивачу, при цьому захистить його право на компенсацію коштів, які він змушений витратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

При цьому якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено. Такий же висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 903/135/23 (903/148/23), від 20 лютого 2024 року у справі № 922/2200/23, від 16 січня 2024 року у справі № 903/87/23, від 21 грудня 2021 року у справі № 910/15496/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 914/159/13, від 05 березня 2024 року у справі № 903/135/23 (903/134/23) та інших.

Таким чином, в апеляційного суду відсутні правові підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача у випадку задоволення позову.

На підставі викладеного із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЖБК «Працівник охорони здоров`я» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції по 6 305,58 грн з кожного (18 916,75 грн / 3).

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні позивачу за рахунок відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 18 916,75 грнзроблений з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак постановлена у справі ухвала щодо відмови в розподілі цих судових витрат відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» по 6 305,58 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2025року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: К.П. Приходько

Д.О. Таргоній