Номер провадження: 22-ц/813/3212/25
Справа № 521/3062/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Мурзенко М.В. 29 жовтня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2024 року до суду першої інстанції звернувся представник ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за борговими розписками від 15.11.2021 року, 25.11.2021 року, 30.12.2021 року у загальному розмірі 450000,00 доларів США, а також судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 450000 доларів США.

В судовому засіданні, під час судових дебатів, представником позивача було зроблену усну заяву щодо надання додаткових доказів на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

10.10.2024 року на адресу суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій представника позивача просила суд вирішити питання щодо стягнення з ОСОБА_1 19000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 15140 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір про надання правової допомоги № 08/14 від 26.02.2024 року не містить відомостей щодо ціни послуг адвоката, відомостей про порядок розрахунку. Крім того, у документах, наданих стороною позивача на підтвердження доказів понесення витрат на правничу допомогу, відрізняється сума, яку представник позивача просила стягнути з ОСОБА_1 .

Сторони про розгляд справи на 09.10.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_2

09.12.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з чч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.08.2022 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. 79 і 112 відповідно).

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції надано наступні докази:

- копію договору про надання правової допомоги № 08/24 від 26.02.2024 року, підписаний між ОСОБА_2 та адвокатом Драгун А.С.; відповідно до п. 4.2 якого встановлено, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами за пропозицією адвоката (а.с.105-106);

-Додаткову угоду № 01/24 до Договору № 08/24 від 26.02.2024 року про надання правової (правничої) допомоги від 18.03.2024 року щодо представництва інтересів клієнта у судовій справі № 521/3062/24; та відповідно до п. 1 якої визначено, що дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) ОСОБА_2 адвокату Драгун А.С. з надання юридичних послуг (правової допомоги), представництва інтересів клієнта у цивільній справі № 521/3062/24 у Малиновському районному суді м. Одеси. Відповідно до п. 2 угоди вартість послуг (вартість однієї години): Зустріч з клієнтом, надання консультаційних послуг 1000,00 грн.; Вивчення матеріалів справи, підготовка правової позиції 1000,00 грн.; Зустріч з клієнтом з метою узгодження правової позиції 1500,00 грн.; Підготовка одного процесуального документа (позовна заява, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення та інше.) 2000,00 грн.; Представництво інтересів клієнта в судовому процесі (одне судове засідання) 2000,00 грн. та інш. (а.с.107)

- Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.10.2024 року №1-1/24 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08/24 від 26.02.2024 року, відповідно до якого, адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: Зустріч з клієнтом, надання консультаційних послуг (1 год) 1000,00 грн.; написання письмових документів процесуального характеру (6 год) 12000,00 грн.; участь у судових засіданнях (4 год) 8000,00 грн.; (а.с.108)

- Рахунок-фактуру № 04/10/24 до акту приймання передачі наданих послуг № 1-1/24 до договору про надання правової допомоги № 08/24 від 26.02.2024 року на загальну суму 19000,00 грн. (а.с.109);

- Квитанцію до прибуткового касового ордера № 3724 від 04.10.2024 року на загальну суму 19000,00 грн. (а.с.110);

- Ордер (а.с. 13).

Як вже вказувалось вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена стороною позивача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19000 грн. є співмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та ціною позову, та такі витрати підтверджуються квитанціями до прибуткового касового ордеру № 37/24 (а.с. 110), відтак, є фактично понесеними, у зв`язку із чим, з відповідача на користь позивача підлягали стягненню такі витрати у розмірі 19000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача не заявлялось вимогу щодо зменшення відповідних витрат.

Доводи представника відповідача про те, що заява про розподілу судових витрат не відповідає вимогам ст. ст. 43, 183 ЦПК України, є необгрунтованими, оскільки згідно п. 122 рішення Вищої ради правосуддя Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно ч. 9 ст. 43 ЦПК України якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Згідно ч. 8 ст. 14 ЦПК України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Таким чином, оскільки розгляд даної справи проводився у змішаній формі (в паперовій на електронній формі), докази по даній справі подавались як в електронному так і у паперовому вигляді, то чинним законодавством не вимагається винесення окремого процесуального рішення щодо надання дозволу на подання доказів в паперовій формі.

Доводи відповідача на недоліки заяви про розподіл судових витрат, а саме, невірне зазначення суми витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню, та неправильне зазначення ініціалів судді, який розглядав справу по суті, не є доказом невідповідності заяви вимогам ст. 183 ЦПК України, а свідчать про наявність арифметичних та граматичних описок при складанні стороною позивача такої заяви.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19000 грн., та зазначений розмір витрат є співмірним із ціною позову, складністю справи, а також обсягом дій, вчинених адвокатом в інтересах позивача.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе