ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1129/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Гичко К.С.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Веприк Тарас Михайлович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року про забезпечення позову, постановлену суддею Дзюбич В.Л. цивільній справі №607/18762/25 за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Гнатів О.Б. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, шляхом накладення арешту на 1/2 частку статутного капіталу та майна ТОВ «Говерла-2015», а також шляхом накладення арешту на 1/2 частку статутного капіталу та майна ТОВ «Говерла-2019».

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2022 по справі № 607/665/21 встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 2009 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищезазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 оскаржувала в апеляційному порядку в частині відмови в позові стосовно визнання права власності на 1/2 частину майна в спільній сумісній власності.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 5.12.2024 року у справі №607/665/21 встановлено: «... У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що внески до статутних капіталів ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019» ОСОБА_4 зробив у 2015 та 2019 роках відповідно, тобто, під час проживання з ОСОБА_3 однією сім?єю без реєстрації шлюбу... Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_3 , як особа, яка проживала із померлим ОСОБА_4 однією сім?єю без реєстрації шлюбу, має право вимагати виплати вартості 1/2 частки члена подружжя у статутних капіталах ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», визначену на дату пред?явлення відповідних позовних вимог, а не право на половину частки у статутному капіталі цих товариств... З врахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання права власності на 1/2 частки статутних капіталів ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», а також припинення права спільної сумісної власності на статутні капітали вказаних товариств не підлягають до задоволення з огляду на обрання позивачкою неналежного способу захисту...».

З даною позицією погодився і Верховний Суд при перегляді даної справи №607/665/21 у своїй постанові від 30 квітня 2025 року. Таким чином наявна преюдиція - у справі №607/665/21 судом визнано статутні капітали обох господарських товариств спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного суду у справі №760/20948/16-ц зазначив, що позивачка має лише право вимоги виплати грошової компенсації належної їй 1/2 частки в статутних капіталах.

З моменту ухвалення постанови Верховним Судом між ОСОБА_3 та потенційними відповідачами велися переговори щодо мирного позасудового вирішення даного спору. Попередньо домовились діяти спільно, узгоджувати всі дії щодо вступу дітей ОСОБА_4 у товариства з врахуванням компенсації належної їй 1/2 частки в статутних капіталах ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019». Проте після останньої зустрічі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , попросивши статути товариств та час для роздумів, вступили в участь ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019» на підставі свідоцтва про спадщину після смерті ОСОБА_4 з відповідними частками по 1/3 кожній у кожному товаристві, тим самим набувши більшість голосів. ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дізнавшись з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про вступ в учасники дочок ОСОБА_4 , також 28.08.2025 вступив до участі у дані товариства з відповідною часткою 1/3 у кожному товаристві. Даний крок ОСОБА_5 був спрямований виключно для контролю за діяльністю Загальних зборів ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019». ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дізнавшись про вступ ОСОБА_5 в учасники ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019» почали наполягати про зустрічі в присутності рієлтора з метою подальшого відчуження нерухомого майна, що належить товариствам. Неодноразово в телефонних розмовах наполягали на доступі до майна товариств фахівців з продажу нерухомості. На зустрічі, обоє дочок повністю відмовились від попередніх домовленостей та категорично заперечили щодо виплати компенсації належної ОСОБА_3 1/2 частки в статутних капіталах ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019». Неодноразово наголошували на терміновому проведенні загальних зборів товариств, нагальній необхідності продажі майна товариств, а також звернули увагу на меншу кількість голосів сина, ОСОБА_5 , на майбутніх зборах, що в свою чергу призведе до неврахування його думки щодо діяльності товариств.

Вказує, що зазначені дії свідчать про наявність намірів відчуження майна товариств, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року заяву задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у даній справі шляхом:

1. накладення арешту на 1/2 частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2015» (, місцезнаходження юридичної особи Україна, 46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця М. Кривоноса, будинок 6);

2. накладення арешту на 1/2 майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2015» (), а саме:

- об?єкту нежитлової нерухомості, приміщення, загальною площею 170,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- коридору XVIII, загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, що розташований по АДРЕСА_2 ;

- приміщення № 186, загального площею 71.5 кв.м., а саме: 186-1 площею 71.5 кв., що становить 15/1000 частки будівлі гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- кабінету № 184, загальною площею 19,2 кв.м., що становить 4/1000 частки будівлі гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлового приміщення № 183, загальною площею 253,1 кв.м., що становить 52/1000 частки в будівлі гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 ;

3. заборони всім суб?єктам державної реєстрації, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в т. ч. нотаріусам, іншим акредитованим суб?єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії спрямовані на відчуження та/або розпорядження 1/2 майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2015» ();

4. заборони всім суб?єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства, України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в т. ч. нотаріусам, іншим акредитованим суб?єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведення реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2015» (), пов?язаних зі зміною розміру статутного капіталу, складу та відомостей про учасників, розміру їхніх часток, затвердження Статуту у новій редакції, внесення змін до Статуту, зміни кінцевого бенефіціара; прийняття рішень про ліквідацію, реорганізацію стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2015» (код ЄДПРОУ 40065990, місцезнаходження юридичної особи Україна, 46027, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця М. Кривоноса, будинок 6);

5. накладення арешту на 1/2 частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2019» (код ЄДПРОУ 42869284, місцезнаходження юридичної особи Україна, 46018, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця М. Кривоноса, будинок 6);

6. накладення арешту на 1/2 майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2019» (), а саме:

- нежитлове приміщення, офіс, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 417,5 кв.м., що становить 87/1000 частин будівлі гуртожитку відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільське бюро технічної інвентаризації» №58 від 27.08.2017, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- приміщення, загальною площею 210,2 кв.м., що становить 44/1000 частин будівлі гуртожитку, за адресою АДРЕСА_3 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

7. заборони всім суб?єктам державної реєстрації, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в т. ч. нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії спрямовані на відчуження та/або розпорядження 1/2 майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2019» ();

8. заборони всім суб?єктам державної реєстрації та державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в т. ч. нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проведення реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2019» () пов?язаних зі зміною розміру статутного капіталу, складу та відомостей про учасників, розміру їхніх часток, затвердження Статуту у новій редакції, внесення змін до Статуту, зміни кінцевого бенефіціара; прийняття рішень про ліквідацію; реорганізацію стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОВЕРЛА-2019» (, місцезнаходження юридичної особи Україна, 46018, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця М. Кривоноса, будинок 6).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Веприк Т.М. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд дійшов помилкового висновку про наявність реальної загрози невиконання можливого рішення суду, ґрунтуючись виключно на припущеннях позивачки щодо можливого відчуження майна, без надання будь-яких належних і допустимих доказів таких ризиків. Також вказує, що суд безпідставно визнав преюдиційними обставини, встановлені у справі № 607/665/21, хоча ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019» не брали участі у тій справі, а отже встановлені там факти не можуть автоматично враховуватися у даному спорі. Крім цього, заявлені позовні вимоги мають виключно майновий і зводяться до стягнення половини ринкової вартості часток у товариствах, а не до спору про право власності на частки у статутному капіталі чи на майно товариств. За таких обставин, накладення арешту на частки у статутних капіталах, майно товариств та запровадження заборони на вчинення широкого кола реєстраційних дій є явно неспівмірним із предметом та підставами позову, надмірним за обсягом і таким, що не відповідає меті забезпечення позову. Застосовані судом заходи забезпечення позову фактично блокують господарську діяльність товариств, створюють ризик порушення вимог законодавства щодо оновлення відомостей про кінцевих бенефіціарних власників, можуть призвести до фінансових санкцій та втручання у право мирного володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Веприк Т.М. просить просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою з підстав ідентичних, викладеним у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Веприка Т.М.

У відзиві представник ОСОБА_3 - адвокат Гнатів О.Б. просить апеляційній скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Веприка Т.М. залишити без задоволення. Вказує, що забезпечення позову є необхідним для реального виконання майбутнього рішення про стягнення вартості 1/2 частки у статутних капіталах ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», оскільки основну цінність часток становить нерухомість на балансі товариств і існує ризик її відчуження (зокрема за балансовою, нижчою за ринкову, вартістю) учасниками, які мають більшість голосів. Також зазначає, що при вирішенні питання забезпечення позову суд не досліджує обґрунтованість позовних вимог по суті, а оцінює наявність спору та ймовірність утруднення виконання рішення, тому доводи апеляційних скарг про «неправильну преюдицію» та «неспівмірність заходів» є безпідставними, а застосовані арешти і заборони є співмірними, пов`язаними з предметом спору та такими, що лише тимчасово обмежують розпорядження активами, не блокуючи господарську діяльність.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Веприка Т.М., який доводи апеляційних скарг підтримав, пояснення представників ОСОБА_3 - адвокатів Гнатів О.Б. та Гнитки Т.В., які проти задоволення апеляційних скарг заперечили, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їхніх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 та вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявний спір щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 частку члена подружжя у статутних капіталах ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», при цьому, за твердженням заявника, така компенсація станом на день звернення до суду не виплачена, а встановлені у справі №607/665/21 обставини проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім`єю та позиція судів щодо права на вимогу виплати вартості 1/2 частки у статутних капіталах мають значення для даного спору. Крім цього, з огляду на наведені заявником відомості про зміну складу учасників товариств та заявлені наміри щодо відчуження їх нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 910/4777/21.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Оцінюючи доводи заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків утруднення або унеможливлення виконання можливого рішення суду з огляду на сукупність фактичних обставин справи. Зокрема, судом було встановлено, що після смерті засновника товариств відбулися зміни у складі їх учасників, у результаті чого корпоративний контроль зосереджено в осіб, які заперечують проти виплати заявнику належної їй грошової компенсації.

Крім того, заявником наведено відомості про ініціювання обговорень та дій, спрямованих на підготовку до відчуження нерухомого майна, яке перебуває у власності товариств, що могло б істотно змінити їх майновий стан до вирішення спору по суті.

Обираючи види забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна товариств та заборону вчинення реєстраційних дій, суд першої інстанції правильно виходив із необхідності збереження майнового стану відповідачів у незмінному вигляді на час розгляду спору. Такий підхід спрямований на запобігання можливому зменшенню обсягу активів, за рахунок яких може бути виконане майбутнє рішення суду, і відповідає меті забезпечення позову як процесуального інституту.

Доводи апеляційних скарг про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, є необґрунтованими. Суд виходив з оцінки сукупності встановлених обставин справи та характеру спірних правовідносин, а не з окремих тверджень заявника. З огляду на превентивний характер забезпечення позову, для його застосування не вимагається доведення факту відчуження майна, достатнім є встановлення ризику утруднення виконання можливого рішення суду.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційних скарг щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову предмету спору. Обрані судом заходи мають прямий зв`язок із заявленими майновими вимогами, є тимчасовими, не вирішують спору по суті та спрямовані виключно на збереження можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг про блокування господарської діяльності товариств також є необґрунтованими, оскільки накладення арешту обмежує виключно право розпорядження майном і не перешкоджає здійсненню поточної господарської діяльності, отриманню доходів, виконанню зобов`язань та сплаті обов`язкових платежів. Скаржниками не наведено конкретних доказів того, що вжиті заходи фактично унеможливлюють функціонування товариств.

Крім цього, оскаржуваною ухвалою заборонено саме внесення змін до відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, а не підтвердження або подання інформації, передбаченої законодавством, що саме по собі не унеможливлює виконання обов`язків юридичної особи. Крім того, зазначена заборона має тимчасовий характер, застосована з метою забезпечення ефективного судового захисту та не свідчить про неминуче порушення вимог законодавства або застосування санкцій, а наведені скаржниками ризики є припущеннями і не підтверджені належними доказами.

Посилання у апеляційних скаргах на неправильне застосування судом першої інстанції преюдиційності обставин, встановлених у справі №607/665/21, також не є підставою для скасування ухвали. Зазначені судові рішення наведені судом першої інстанції з метою з`ясування характеру спірних правовідносин та правової позиції щодо належного способу захисту, а не як безумовна підстава для покладення встановлених у тій справі обставин на осіб, які в ній участі не брали.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову, а доводи апеляційних скарг не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Веприк Тарас Михайлович залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.