_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/371/25
УХВАЛА

22.12.2025 Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Коростій М.В.,

розглянувши заяву представника позивачки - адвоката Іванової Ганни Степанівни про забезпечення позову, подану по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, буд. 9) про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Одночасно з позовом представник позивачки - адвокат Іванова Г.С. надала до суду заяву в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; заборони іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановлення тимчасового графіку перебування дітей з позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 :

- з 1 по 15 число кожного місяця діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувають з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- з 16 числа по останній календарний день місяця діти перебувають з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 за адресою його фактичного проживання;

- під час перебування дітей з одним із батьків інший з батьків має право на телефонне/відеоспілкування з дітьми.

При цьому представник позивачки посилається на те, що відповідно до матеріалів справи 27 липня 2025 року позивачка з дітьми приїхала в Україну, що підтверджується штампами в закордонних паспортах, копії яких додаються по позову. В Україні позивачка відвезла дітей за місцем проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_4 , де він орендував квартиру. Поки діти були з батьком мати спілкувалась з ними по телефону. Однак, з 25 серпня 2025 року мати втратила з дітьми зв`язок, відповідач заблокував телефони дітей - мати не може зв`язатися з синами, заблокував власний телефон - не відповідає на дзвінки та повідомлення позивачки, приховує місцезнаходження дітей - за адресою проживання ( АДРЕСА_4 ) діти відсутні, не надає позивачці жодної інформації про стан здоров`я, побут та освіту дітей, відмовляється від будь-якого діалогу з позивачкою. Враховуючи тривалість судового розгляду, можливі спроби відповідача затягнути процес, у зв`язку з чим відповідач буде продовжувати порушувати права позивачки та дітей є необхідність негайного відновлення контакту матері з дітьми. Крім того, враховуючи характер спірних правовідносин, існує реальна та невідворотна загроза порушення прав дітей та позивачки на підтримання сімейних зв`язків, зокрема: права матері на особисте спілкування з дітьми; права дітей на контакт з обома батьками; необхідність забезпечення стабільного психологічного стану дітей до моменту ухвалення рішення суду. Представник позивачки зазначила, що позивачка вжила всіх можливих заходів для відновлення контакту з дітьми, шляхом неодноразових звернень до поліції (двічі), звернення до Служби у справах дітей. Таким чином, усі адміністративні механізми захисту прав виявилися неефективними, що залишає судовий захист єдиним способом відновлення порушених прав матері. Враховуючи те, що позивачка фактично позбавлена спілкування та побачень з дітьми з 25.08.2025 без вжиття заходів забезпечення позову діти будуть повністю ізольовані від матері - психологічна травма, порушення емоційного зв`язку; емоційний зв`язок між матір`ю та дітьми може бути серйозно пошкоджений - тривала розлука для дітей 10 та 12 років є психологічно травматичною, крім того, відповідач може вчинити дії, спрямовані на ускладнення виконання майбутнього рішення суду (зміна місця проживання, приховування дітей, виїзд в інший регіон). У зв`язку з зазначеним є необхідність термінового втручання суду, а саме забезпечення позову, шляхом встановлення тимчасового порядку спілкування матері з дітьми, а тому вони вимушені звернутись до суду з даною заявою.

Представник відповідача - адвокат Щербакова А.О. надала до суду заперечення на заяву про забезпечення позову в яких зазначила, що відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує проти задоволення заяви з наступних підстав. Так, позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що невстановлення тимчасового графіку спілкування унеможливить виконання майбутнього рішення суду по суті спору (визначення місця проживання). Спір стосується постійного місця проживання, а не тимчасової загрози. Навпаки, діти наразі проживають з батьком, ОСОБА_2 , який забезпечує їх побут та освіту. Відповідач не перешкоджає спілкуванню дітей із матір`ю за умови дотримання безпеки, однак вимагає, щоб це спілкування відбувалося виключно в інтересах дітей. Забезпечення позову фактично вирішує спір по суті. Задоволення такої заяви призведе до того, що суд фактично вирішить спір про порядок спілкування з дітьми на користь позивача до того, як будуть досліджені всі докази у справі, включаючи висновок органу опіки та піклування та результати психологічної експертизи. Крім того, відсутній висновок органу опіки, оскільки позивач до органу опіки не зверталась. Так, вирішуючи питання про забезпечення позову у спорах щодо дітей, суд має керуватися найкращими інтересами дитини. Наразі, у провадженні правоохоронних органів перебувають матеріали, що стосуються можливих кримінальних правопорушень, вчинених позивачем щодо малолітніх дітей: до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) внесено відомості за № 0001217 від 10.10.2025 р. за ознаками ст. 166 КК України (Злісне невиконання обов`язків). Також оскаржується бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей за ч. 2 ст. 301 КК України (Поширення порнографічних матеріалів серед неповнолітніх), що є ознаками тяжкого злочину проти моралі та прав дітей. Встановлення тимчасового графіку, де діти половину місяця перебуватимуть з особою, відносно якої розслідуються такі тяжкі діяння, до отримання висновку органу опіки та результатів експертизи, суперечить найкращим інтересам дітей та несе пряму загрозу їхній безпеці та моральному здоров`ю. З огляду на зазначені вище обставини просить відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2025 заяву було призначено до розгляду у судовому засіданні, з викликом сторін.

В зв`язку із відключенням електропостачання, фіксування судового засідання призначеного на 22.12.2025 о 12.30 год. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Представник позивачки - адвокат Іванова Г.С. надала до суду заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача, заяву про забезпечення позову підтримала у повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Щербакова А.О. надала до суду заяву в якій просить судове засідання провести за їх відсутністю та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову. Також представником відповідача заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони виїзду за межі території України малолітнім дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача зазначила, що позивачка тривалий час (понад 3 роки) проживала з дітьми у ФРН, має там житло за адресою: АДРЕСА_5 , та отримує соціальну допомогу. У позовній заяві вона відкрито заявляє про намір повернути дітей до Німеччини, мотивуючи це «безпекою» та «кращою медициною». З огляду на зазначене вони вважають, що існує обґрунтований ризик, що позивачка може вчинити спробу вивезти дітей за межі України до закінчення судового розгляду. Захід забезпечення у вигляді заборони виїзду дітей за кордон є співмірним із заявленими вимогами, не порушує прав дітей на розвиток (оскільки вони забезпечені всім необхідним в Одесі), проте гарантує неможливість їхнього примусового переміщення в іншу юрисдикцію до встановлення судом «найкращих інтересів дитини».

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2,3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Суть висновків ЄСПЛ у справі "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, п. 76).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо місця проживання яких між сторонами існує спір.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2023 (цивільна справа №490/4050/23).

У даному випадку, вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, судом встановлено, що з 25 серпня 2025р. позивачка ОСОБА_1 , із незалежних від неї причин, не має можливості вільно спілкуватись зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що призводить до втрати зв`язку між матір`ю та дітьми.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №752/1253/22.

Встановивши наявність обставин, які позбавляють позивачку можливості спілкуватися з малолітніми синами, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дітьми та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, з огляду на необхідність поновлення та підтримання контакту матері з дітьми, у тому числі під час розгляду спору по суті, суд приходить до висновку, що зустрічі матері з синами та їх спілкування мали б сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачки ОСОБА_1 з малолітніми синами, що відповідатиме законним інтересам дітей.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При таких обставинах, з огляду на викладені у заявах доводи представника позивача та представника відповідача, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням забезпечення інтересів малолітніх дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивачки. Водночас, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника відповідача в частині заборони виїзду за межі території України малолітнім дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Керуючись ст. 149,150,153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачки - адвоката Іванової Ганни Степанівни про забезпечення позову, задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

До вступу в законну силу рішення суду по даній справі:

- визначити тимчасовий порядок спілкування матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) не перешкоджати спілкуванню та надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) зустрічі з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по шість годин з 11-00 до 17-00 щосуботи та щонеділі за місцем її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , - з можливістю прогулянки матері та дітей у зазначений час без присутності батька та інших осіб, за умови згоди дітей та дотримання режиму дня, з обов`язковим поверненням дітей до місця проживання.

Заяву представника відповідача - адвоката Щербакової Анни Олександрівни про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити виїзд за межі території України малолітнім дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Копію ухвали направити сторонам та до Державної прикордонної служби України, для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.