П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року місто Київ

справа №382/757/25

провадження № 22-ц/824/15057/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»

на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Кисіль О.А..,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач ТОВ «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якомупросив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33950 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.01.2024 між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 7669728, згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умови Кредитного договору.

28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №106- МЛ від 28.05.2024.

Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 7669728 від 20.01.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.

Сума заборгованості відповідача становить 33950 грн., відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №106-МЛ від 28.05.2024 р. З них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 10000 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 22950 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією становить - 1000 грн.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 02.07.2025 в позові ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» - Гончаренко Ю.А. 29.07.2025 подала апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд», в якій просила оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Вважає, оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Згідно договору відступлення права вимоги № 106-МЛ від 28.05.2024, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 7669728 від 20.01.2024.

Звертає увагу, що договір про споживчий кредит від 20.01.2024 № 7669728, наданий з позовною заявою, на першій сторінці у верхньому лівому куті містить інформацію про електронний підпис представника ТОВ «Мілоан» Коршикова С.І., проте, судом першої інстанції цей факт не був взятий до уваги, оскільки причиною відмови в задоволенні позову зазначено саме відсутність такого підпису.

Позивач просить долучити до апеляційної скарги доказ про накладення на договір про споживчий кредит електронного підпису кредитодавця, оскільки такий не було долучено до позовної заяви з урахуванням судової практики.

Суд визнав договір не укладеним, що порушує права позивача та ТОВ «Мілоан», адже кредитодавець свій обов`язок за договором виконав та направив кошти відповідачеві на банківський рахунок вказаний в цьому ж договорі.

Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора вважається таким, що укладений та не суперечить вимогам законодавства.

Позивач позбавлений можливості надати суду виписку з банку про зарахування кредитних коштів, тому на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача надано копію платіжного доручення, відповідно до якого на картку НОМЕР_1 здійснено переказ на суму 10000 грн. Відповідно до наданих документів, які не спростовані відповідачем, останній отримав кредитні кошти, а свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув суми кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитом у встановлених договором на споживчий кредит розмірі та строк.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. 4 грудня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги № 106- МЛ. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 7669728 від 20.01.2024, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір № 7669728 від 20.01.2024, укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 не містить підпису позивача, відповідно останнім не доведено факту набуття права грошової вимоги, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором

Установлено, що 28.05.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №106- МЛ, предметом якого є відступлення права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором (ТОВ «Мілоан») та боржниками. До позовної заяви долучено витяг з реєстру боржників із зазначенням інформації щодо боржника ОСОБА_1 за договором № 7669728 від 20.01.2024 з періодом дії з 20.01.2024 по 04.05.2024 на суму тіла кредиту 10000 грн., відсотків на суму 22950 та комісії 1000, що в загальному складає 33950 грн. Також, позивачем надано платіжну інструкцію до договору про відступлення права вимоги та копію додаткової угоди до договору № 106- МЛ.

Враховуючи наведене, витяг з реєстру боржників, засвідчений підписом та печаткою уповноваженою особою Фактора, є належним та допустимим доказом на підтвердження права вимоги позивача до боржника, а тому наявні підстави вважати, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув права вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей такого договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також установлено, що 20.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 7669728. Сума кредиту складає 10000 грн. (п. 1.2 договору), загальним строком на 105 днів з 20.01.2024 (п.1.3 договору). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.02.2024 (п.1.3.1). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 04.05.2024 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.1.3.2). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 04.02.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 04.05.2024. Комісія за надання кредиту складає 1000 грн. та нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користуванням кредитом протягом пільгового періоду 2250 грн. за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту протягом пільгового періоду. (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 20700 грн. за стандартною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.3). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок НОМЕР_1 (а.с. 8).

Цей договір підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На зазначений рахунок платіжної картки були перераховані кошти, відповідно до умов Договору про споживчий кредит, що підтверджується платіжним дорученням № 120786610 від 20.01.2024 (копія міститься в матеріалах справи), призначення платежу: кошти згідно договору 7669728. Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується випискою (а.с.15, 17).

Відтак, первісний кредитор свої зобов`язання за договором № № 7669728 виконав.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі, з чим погоджується колегія суддів, відповідачем не надано доказів як на спростування укладання кредитного договору, так і на відсутність факту зарахування на його картковий рахунок 20.01.2024 кредитних коштів в розмірі 10000 грн.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПУ України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності, що, зокрема, досліджений у роботі «Конституційний принцип рівності та його особливості в адміністративному судочинстві», акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах.

Застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу. У Постанові ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13 Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Враховуючи наведене, на підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «»ФК «Кредит Капітал» надав копію договору про споживчий кредит від 20.01.2024 (а.с.7-12), заяву на отримання кредиту, додаток № 3 до договору про споживчий кредит № 7669728 (а.с.13),довідку надану первісним кредитором про укладання з ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 7669728 від 20.01.2024, платіжне доручення № 120786610 від 20.01.2024 (а.с. 15), відомість про щоденні нарахування та погашення (а.с.16), виписку з особового рахунку за кредитним договором № 7669728 від 20.01.2024 (а.с.с17), договір відступлення права вимоги від 28.05.2024 № 106-МЛ та витяг з реєстру боржників до договір відступлення права вимоги від 28.05.2024 (зворотній бік а.с.24), копію направленої боржнику претензії (а.с.25).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, наданих позивачем доказів, принципу змагальності та розумності, а також відсутністю будь - яких доказів сторони відповідача на спростування позовних вимог, відсутністю судового рішення, яким встановлено недійсність кредитного договору чи договору відступлення права вимоги, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, відсутності підпису кредитодавця на договорі від 20.01.2024 помилковими та такими, що не відповідають встановленим обставинам.

Отже, судом установлено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживче кредитування від 20.01.2024 № 7669728 на умовах визначених у договорі (тіло кредиту 10000 грн., комісія 1000 грн., проценти за користуванням кредитом протягом пільгового періоду 2250 грн. за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та проценти за користуванням кредитом протягом поточного періоду 20700 грн. за стандартною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредиту протягом пільгового періоду), строк дії договору 105 днів з 20.01.2024 по 04.05.2024.

Враховуючи наведене, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 10000 грн., за відсотками 22950 грн., за комісією 1000 грн., що разом складає суму 33950 грн.

Крім того, ОСОБА_1 має сплатити заборгованість саме на користь позивача, право вимоги якого є доведеним.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»задовольнити.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 липня 2025 скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором № 7669728 від 20.01.2024 за тілом кредиту в сумі 10000 грн., за відсотками в сумі 22950 грн., комісії в сумі 1000 грн., а всього 33950 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн., а всього 6056 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус