Номер провадження 2/754/3064/25
Справа №754/1974/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2025 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна про визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка, в особі свого уповноваженого представника - адвоката Вакуленка В.В., звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Державний нотаріус восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог представник посилається на те, що позивачка є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець не склала заповіт, а отже спадкування належного їй майна відбувається в порядку чинного законодавства. Крім позивачки іншою спадкоємицею першої черги у ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_2 , яка з відповідною заявою до нотаріальної контори не заверталась. З метою оформлення права на спадщину позивачка звернулась до Восьмої київської державної нотаріальної контори, однак отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю доказів підтверджуючих факт прийняття спадщини та пропуском строку для прийняття спадщини, а відтак позивачка змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді від 11.02.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 11.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Вакуленко В.В. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, зазначила суду, що вона не зверталась до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті матері та не заперечує проти задоволення вимог сестри - позивачки у справі, оскільки саме вона проживала разом з матір`ю на час відкриття спадщини.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи Київською міською радою було направлено поштою відзив до суду, згідно якого просили суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та слухати справу у відсутності сторони відповідача.

Від Завідувача Восьмої київської державної нотаріальної конторинадійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності представників Київської міської ради та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору: Восьмої київської державної нотаріальної контори.

Заслухавши пояснення наявних учасників справи, показання допитаних в судовому засіданні свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного висновку.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським бюро ЗАГС м. Києва, а/з №396, та серії НОМЕР_2 , виданого відділом Дарницького ЗАГС м.Києва, а/з № 642 (а.с.6 зворотна сторона, 11).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років, після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно (а.с.12).

Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та членам її родини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях (а.с.11 зворотна сторона).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до ст.ст.1268,1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка, як спадкоємиця першої черги звернулася до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 284/2024.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Восьмої київської державної нотаріальної контори Осипенко П.В. від 25.10.2024 № 1126/02-31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири у зв`язку з несвоєчасною подачею заяви про прийняття спадщини та відсутністю документів, які підтверджують факт прийняття спадщини (а.с.84 - зворотна сторона).

Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстрованим у визначеному законом порядку є: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, як зазначили суду допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вони підтримують добросусідські відносини з позивачкою у справі і достеменно обізнані про те, що її мати ОСОБА_3 до своєї смерті проживала разом з позивачкою ОСОБА_1 та онукою - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Аналогічна інформація викладена в Акті від 01.11.2024, посвідченому Начальником ЖЕД-305 М.Мірута (а.с.12 зворотна сторона).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали спільно за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину, однак пропустила визначений законом строк на вчинення відповідних дій та позбавлена можливості оформити своє право та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а відтак суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77-81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 331, 384, 392, 1217, 1223, 1261, 1267-1269, 1298 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна про визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту спільного проживання - задовольнити.

Встановити факт проживання померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на день смерті спільно з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_7 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивачки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Дані відповідачів: Київська міська рада: , м.Київ

вул.Хрещатик, 36.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Дані третьої особи: Державний нотаріус восьмої Київської державної нотаріальної контори Осипенко Поліна Василівна, м. Київ, вул. Юрія Пасхаліна,16.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.12.2025.

Суддя: Т.А.Зотько