РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсними пунктів договорів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту- відповідач), в якому просить суд: визнати недійсним пункт 1.4.1. договору про надання фінансового кредиту № 18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») та ОСОБА_1 ; визнати недійсним пункт 1.4.1. договору про надання фінансового кредиту №15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») та ОСОБА_1 ; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» провести перерахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту N15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р. та договором про надання фінансового кредиту N18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. з врахування недійсності п.1.4.1. вказаних договорів у відповідності до ч. 2. ст. 1048 ЦК України за обліковою ставкою Національного Банку України. Окрім того, позивач просив звільнити його від сплати судового збору.

Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, 21.08.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на підставі договору про надання фінансового кредиту N18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. та договору про надання фінансового кредиту N15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р. в загальній сумі 51 625,00 грн. Вказаний розмір заборгованості обраховано з врахуванням денної відсоткової ставки в розмірі 2.50%, визначеної п.1.4.1. договору N18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. та договору N15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р. Вказував, що 11.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір N15164-01/2024, за умовами якого позичальнику було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту в розмірі 7000,00 грн.; - строк кредитування 120 днів (п.1.2) із датою повернення 09.05.2024 р.; - процентна ставка в розмірі 2,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. договору. На підставі вище зазначеного договору відповідачем було обраховано заборгованість в розмірі 26250,00 грн., яка складається з: 7000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту; 19250,00 грн. заборгованості по відсоткам. 13.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір N18543-01/2024 р., за умовами якого позичальнику також було надано кредит на таких умовах: сума кредиту в розмірі 7000,00 грн. - строк кредитування 120 днів (п.1.2) із датою повернення 11.05.2024 р. - процентна ставка в розмірі 2,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. договору. На підставі вище зазначеного договору Товариством було обраховано заборгованість в розмірі 25 375,00 грн., яка складається з: 7000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту; 18 375,00 грн. заборгованості по відсотках. Позивач вважає таке нарахування відсотків незаконним з огляду на розмір відсоткової ставки, передбачений пунктом 1.4.1. договорів, який суперечить положенням частини 5 статті 8 та частину 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо незаконності нарахування відсотків протягом всього строку кредитування за ставкою 2,50% в день вказував, що як було вище зазначено, пунктом 1.4.1. договору про надання фінансового кредиту N18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. та п.1.4.1. договору про надання фінансового кредиту N15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р. було визначено процентну ставку в розмірі 2,50% в день, яка застосовується у межах строку кредитування, визначеного п. 1.2. договору. Відповідно до умов вказаних договорів - строк кредитування було обумовлено в межах 120 днів. В той же час, при укладенні вказаних договорів, первісним кредитором, Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» не було враховано зміни щодо процентної ставки, внесені в Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим вказана процентна ставка в розмірі 2,50% в день порушує вимогу закону, а пункт щодо вказаної ставки - є недійсним. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон N3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону N 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону N 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону N 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитні договори було укладено 11.01.2024 р. та 13.01.2024 р., у зв`язку із чим у кредитора був обов`язок та можливість привести умови кредитного договору у відповідність до чинного законодавства щодо розміру процентної ставки. За вказаним договором про надання споживчого кредиту денна процентна ставка протягом всього строку кредитування становить 2,50%, що прямо суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Щодо нікчемності пункту 1.4.1. договору №18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. та п. 1.4.1. договору No15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р.: Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування». 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону N 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону N 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання

чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023 р., то всі споживчі договори що продовжують свою дію після вказаної дати застосовують відсоткові ставки в період з 24.12.2023 р. по 22.04.2024 р. в розмірі не більше 2,5% в день, та в період з 22.04.2024 р. по 20.08.2024 р. - в розмірі не більше 1,5% в день, надалі - не більше 1% в день. Оскільки вказані договори про надання фінансового кредиту N18543-01/2024 р. від 13.01.2024 р. та п. 1.4.1. договору N15164-01/2024 р. від 11.01.2024 р. було укладено після внесення змін у вищезазначене законодавство - кредитор мав реальну можливість і обов`язок привести у відповідність до вимог чинного законодавства положення кредитного договору. При укладення вказаного кредитного договору кредитор мав право та обов`язок привести вказаний кредитний договір у відповідності до вимог чинного законодавства, та врахувати обов`язковість процентної ставки з 22.04.2024 р. не більше 1,5%. Таким чином, оскільки строк кредитування вказаним договором передбачено 120 днів - процентна ставка в розмірі 2,50% в день не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», з огляду на що є нікчемною. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2025 р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

25.11.2025 року через підсистему "Електронний суд" представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовної заяви посилаючись на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитні договори з Позивачем не укладало, а тому в даному випадку ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним Відповідачем в питанні визнання недійсним пунктів кредитних договорів. Окрім того, підписавши кредитні договори, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитних договорів волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів Позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням кредитних договорів, а тому спірні договори, не суперечать нормам цивільного законодавства України, відповідають вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину. Доводи Позивача щодо нібито порушенні первісним кредитором норми законодавства зводяться виключно до цитування статей та власних припущень без жодної аргументації та відсутності доказової бази. Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність Позивача, відсутність жодних підтверджень доводам позичальника, позиція є неаргументованою та невмотивованою.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом.

Судом встановлено, що 11.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір N15164-01/2024, за умовами якого позичальнику було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту в розмірі 7000,00 грн.; - строк кредитування 120 днів (п.1.2) із датою повернення 09.05.2024 р.; - процентна ставка в розмірі 2,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. договору.

13.01.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір N18543-01/2024 р., за умовами якого позичальнику також було надано кредит на таких умовах: сума кредиту в розмірі 7000,00 грн. - строк кредитування 120 днів (п.1.2) із датою повернення 11.05.2024 р. - процентна ставка в розмірі 2,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. договору.

Судом встановлено, що кредитні договори від 11.01.2024 року та 13.01.2024 року за умовами є аналогічними за змістом пунктів, які викладені у договорах.

Згідно п. 2.1, 2.2, 2.3 Договорів, перед укладенням цього Договору Товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію Клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, отр-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото.

????Видача кредитів Клієнту-фізичній особі (надалі-Клієнт) Товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «інтернет», тобто через веб-сайт Товариства: https://credisend.com.ua (надалі-Сайт Товариства).

????Для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/ споживного кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог винного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті Товариства).

Відповідно до п.п. 1.6 Кредитного договору (від 11.01.2024 року та 13.01.2024 року), кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки 4441-11-хх-хххх-9121 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Також, згідно п. 2.15 вказаних договорів клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти договір або відмовитись від пропозиції.

Відповідно п. 2.18 Договорів, укладання договору відбувається згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит» (п.п. 7.6 Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті Товариства. Приймаючи умови Кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє. погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

24.05.2024 р. між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24052024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до Договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача за вищевказаними кредитними договорами, зокрема за договором № 15164-01/2024 сума заборгованості становить 26250,00 грн. та за договором № 15243-01/2024 сума заборгованості 25375,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Частинами 3-6 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що укладаючи кредитні договори позивач та відповідач вчинили дії визначені статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», позивач підписав кожен договір із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (у відповідності до статті 12 цього Закону), після чого укладений договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.1.6 договору на його картку, що не заперечувалось відповідачем.

Зі змісту договору вбачається, що позичальник пройшов всі етапи оформлення кредиту на сайті відповідача та погодився з умовами надання кредиту, ознайомився з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов договору, а отже будучи ініціатором укладення договору позивач мав час для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з відповідачем.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини і проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Разом з тим, згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В обрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ та невідповідність розміру процентної ставки 2.5 %, яка визначена у Кредитних договорах від 11.01.2024 та 13.01.2024, зазначеному Закону.

Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня2023 року (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону № 1734-VIII (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII (підпункт 13 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.

При цьому, згідно з п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону №1734-VIII», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Кредитні договори від 11.01.2023 року та 13.01.2024 року між позивачем та відповідачем, якими визначено процентну ставку - 2.5 % та яка застосовується у межах строку кредитування, визначеного п. 1.2 вказаних кредитних договорів, були укладені строком кредитування на 120 днів та протягом 240 днів з дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Пунктом 9 ч. 1 ст. 12 Закону №1734-VIII встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-IX, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.

При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

Приписами ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору, щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору.

Як встановлено умовами кредитного договору між відповідачем та кредитором, процентна ставка 2,5 % за користування кредитом є фіксованою.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність змісту оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів, які б свідчили, що відповідачем здійснювалось нарахування процентів за кредитними договорами від 11.01.2024 року та 13.01.2024 року за обліковою ставкою 2.5 % після спливу визначеного договорами строку кредитування, матеріали справи не містять та не надані позивачем.

Враховуючи, що кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі, при цьому положення вказаного договору повністю відповідають вимогам законодавства, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про визнання недійсними пунктів договорів про надання фінансового кредиту, є необґрунтованими та таким, що задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги, що судом не встановлено підстав для визнання пунктів договорів про надання фінансового кредиту недійсними, відповідно вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням недійсності п. 1.4.1 вказаних договорів у відповідності до ч.2 ст. 1048 ЦК України за обліковою ставкою НБУ також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсними пунктів договорів та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Повний текст рішення складено 29.12.2025 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА