Справа № 513/871/25
Провадження № 2/513/776/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року Саратський районний суд Одеської області, в складі

головуючого судді В.С.Миргород,

при секретарі судового засідання І.О.Аркуші

за участю представника позивача в режимі відеоконференції адвоката Т.В.Дьоміної

представника відповідача адвоката В.В.Бучацького

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата цивільну справу №513/871/25 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дьоміної Тетяни Вікторівни до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, суд-

ВСТАНОВИВ:

До Саратського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дьоміної Тетяни Вікторівни до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував наступним: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом від 23.09.2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліме5нти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 року та до досягнення сином ОСОБА_5 , повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після цієї дати стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім цього позивач 19.10.2024 року уклав другий шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_5 у шлюбі народилась донька, ОСОБА_7 обов`язок про утриманню якої він несе, у приватній власності житла не має, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів. В зв`язку з чим, просить суд зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2025 року справу № 513/871/25 розподілено судді Миргород В.С.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розглядом справи суду не надали.

Інтереси позивача та відповідача в залі судового засідання представляють адвокати на стороні позивача ОСОБА_8 та на стороні відповідача ОСОБА_9 .

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, з урахуванням думки представників сторін. суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В судовому представник позивача адвокат Дьоміна Т.В. підтримала позовну заяву з підстав викладених у неї та просила її задовольнити. Окрім цього зазначила, що раніше позивач проходив військову службу, отримував грошове забезпечення, а наразі за станом здоров`я службу не проходить, має посвідчення учасника бойових дій, його матеріальний стан погіршився, друга дружина не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому просить позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Бучацький В.В. позов не визнав, наполягав на тому, що відсутні докази на підтвердження того, що позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, яке б перешкоджало йому сплачувати аліменти на дитину у визначеному рішеннм суду розмірі, а також зазначив, що неможливо покращити матеріальний стан однієї дитини за рахунок іншої. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позиції учасників розгляду справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони у справі з 18 лютого 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Саратського районного суду Одеської області від 11.07.2019 року розірвано (а.с.11).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом від 23.09.2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліме5нти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 року та до досягнення сином ОСОБА_5 , повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після цієї дати стягувати аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

Згідно довідки від 08.07.2025 року №434 позивач ОСОБА_1 , як військовослужбовець з 11/2024 по 2/2025 року отримав дохід за винятком утримань та аліментів в розмірі 64 784.66 грн, з 1/2025 року по 6/2025 отримав дохід за винятком утримань та аліментів в розмірі 158 396.59 грн (а.с.7).

Позивач є учасником бойових дій (а.с.5) та не має у власності житла. Житло винаймає за договором оренди та сплачує орендну плату у розмірі 7000-00 грн, щомісячно без урахування комунальних послуг (а.с.9). Має у приватній власності земельну ділянку, розміром 63904 га (а.с.6), яку передав у оренду строком на 50 років та отримує орендну плату (а.с.6 об.).

19.10.2024 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу якій присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.13). Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась донька ОСОБА_13 (а.с.12 об.).

Представник позивача у судовому засіданні зазначає, що друга дружина позивача не має доходу та знаходиться у декретній відпустці. Дружина позивача, ОСОБА_14 за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року відомості виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутні (а.с.8).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20))

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме її інтересам».

Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача, у тому числі народження іншої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивач звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу сину; народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючисьст.ст.12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дьоміної Тетяни Вікторівни до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22.12.2025 року.

Суддя В. С. Миргород