Справа № 466/5340/25 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2174/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 466/5340/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 12 червня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заборгованості за спожиту електричну енергію

в с т а н о в и в:

05 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» в особі представника Касіян Романа Ростиславовича звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в розмірі 2 037,84 грн. за спожиту електроенергію з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (далі по тексту боржники) на користь ТОВ «Львівенергозбут» та судових витрат в розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 12 червня 2025 відмовлено ТОВ «Львівенергозбут» у видачі судового наказу у справі № 466/5340/25.

Ухвалу суду оскаржив представник заявника «Львівенергозбут» -адвокат Борис В..

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що суперечить вимогам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Не погоджується із висновками суду першої інстанції про закінчення строків позовної давності щодо видачі судового наказу. Зазначає, що Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: 1) загальний; 2) спеціальні. Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) і не залежить від суб`єктивного складу правовідносин. Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Відповідно до постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) встановлено карантин з 12 березня 2020 року на всій території України. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту «Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257,258, 362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, зазначає, що пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559,681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Посилається на правові висновки Верховного Суду.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 12 червня 2025 року у справі № 466/5340/25, справу направити до Шевченківського районного суду м.Львова для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З врахуванням того, що оскаржується ухвала, яка передбачена пунктом 1ч.1ст.353 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги слід проводити без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ТОВ «Львівенергозбут» звернулося в суд з заявою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.06.2021 по 01.07.2021 в розмірі 2 037,84 грн. Просить суд постановити судовий наказ про стягнення з відповідачів 2 037,84 грн. боргу та витрати на оплату судового збору в розмірі 302,80 грн.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, зазначених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про видачу судового наказу, якщо з доданих документів вбачається пропуск строку позовної давності; така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

У пункті 10 зазначеної вище постанови прописано, що норми ЦПК України не передбачають можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки такий видається лише за умови безспірності вимог.

За положеннями п.5 ч.1ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч.3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Із матеріалів справи встановлено, що заявлена вимога стосується стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 06.2021 року по 07.2021 року. Із заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся в суд 05.06.2025 року, тобто через чотири роки, пропустивши встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності три роки. Так як питання поновлення строку, незалежно від обставин, які наведені у апеляційній скарзі, повинно вирішуватися судом першої інстанції та взаємопов`язане із питанням стягнення боргу за спожиту електроенергію, що передбачено п.3ч.1ст.161 ЦПК України, тому зазначені вимоги не можуть вирішуватися судом при постановленні судового наказу, оскільки вимагають явки сторін, доводів пропуску строку позовної давності та пояснень сторін по справі, що може викликати спір, а тому вирішується тільки у позовному провадженні.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали із підстав наведених у апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч.1ст.367 ЦПК України), тому інші підстави, наведені в ухвалі суду першої інстанції при відмові у видачі судового наказу судом не переглядаються.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ЄСПЛ юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції ( пункт 1статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність»-це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Кололівства».

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч5ст.268 ЦПК України)

Керуючись ст.ст. 160-161; 166; 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 22 грудня 2025 року.

Головуюча суддя Ю. Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра