Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1872/23

Провадження № 2/943/52/2025

12 грудня 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коса І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

за участю представника позивача адвоката Межвінського С.Д.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання недійсними та скасування рішень, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 , через адвоката Лукащука Я.М., звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просить: скасувати рішення колишньої Ожидівської сільської ради №632 і №633 від 15.09.2020 року для ведення індивідуального садівництва та особистого селянського господарства, передати дані земельні ділянки законному власнику, позивачу ОСОБА_2 , а також просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 повернути самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,01 га та не чинити перешкод у користуванні нею.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 , через адвоката Лукащука Я.М., покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідо ОСОБА_5 , після смерті якого позивач прийняв спадщину за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , куди помилково не включені земельні ділянки померлого діда ОСОБА_5 , отримані ним за життя на підставі рішення колишньої Ожидівської сільської ради від 08.07.1999 року, загальною площею 0,60 га. Щодо земельних ділянок площею 0,12 га для ведення садівництва та площею 0,1856 га для ведення особистого селянського господарства рішеннями колишньої Ожидівської сільської ради №231 і №232 від 19.07.2017 року, якими позивачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Однак, усупереч Земельному кодексу України, дані земельні ділянки, які використовувалися позивачем, безпідставно за рішеннями колишньої Ожидівської сільської ради від 15.09.2020 року, передані незаконно відповідачці ОСОБА_6 , якими вона користується по даний час. Крім того, частину земельної ділянки, площею 0,1328 га, належної на праві власності позивачу ОСОБА_2 , незаконно площею 0,10 га захопила відповідачка ОСОБА_4 та використовує її по даний час, що підтверджується актом обстеження виконавчого комітету Буської міської ради за №1889 від 29.09.2023 року. Відтак, представник позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 19.10.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху із наданням 10-денного строку для усунення недоліків позовної заяви (для сплати судового збору).

Ухвалою судді від 23.10.2023 року в даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, а його представник адвокат Межвінський С.Д. у судовому засіданні 05.12.2025 заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, покликаючись на мотиви, викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні 05.12.2025 заявлені позовні вимоги заперечила та просила суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки позивач ОСОБА_2 є двоюрідним її братом, який спірними земельними ділянками не користується та останні 10 років постійно проживає за кордоном, також вона намагалася врегулювати даний спір мирним шляхом, однак позивач врешті цього не захотів. Також відповідачка заперечила, що перешкоджали позивачу в користуванні 0,01 га та цього доведено не було. Більше того, вважає, що позивач ОСОБА_2 незаконно успадкував спірну земельну ділянку площею 0,1328 га після смерті діда ОСОБА_5 , внаслідок чого за її апеляційною скаргою постановою Львівського апеляційного суду від 16.10.2025 року скасовано попереднє рішення Буського районного суду Львівської області від 07.08.2019 року про визнання за позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку. Також відповідачка вважає безпідставними доводи позивача, а відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подавала, направивши заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує та просила відмовити повністю.

Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на позовну заяву не подавали. Разом із тим, направили на розгляд суду письмові пояснення за №345 від 08.02.2024, які є по суті запереченнями на позовну заяву, що зводяться до того, що на даний час у позивача відсутні будь-які законні підстави для володіння чи користування земельними ділянками площею 0,12 га (цільове призначення - для ведення садівництва) та площею 0,1856 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства), оскільки проекти землеустрою щодо відведення цих ділянок у його власність Ожидівської сільською радою не затверджувалися та рішення про передачу цих ділянок у власність позивача не приймалися. Натомість, оскаржуваними рішеннями Ожидівська сільська рада правомірно передала зазначені земельні ділянки у власність ОСОБА_6 . З приводу спору щодо межі земельної ділянки площею 0,1328 га (кадастровий номер :23:13:0007), цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право на яку успадкував позивач, 04.01.2020 року останнім особисто подана письмова заява на ім?я Ожидівського сільського голови, якою позивач заявив про намір вирівняти спільну межу між його землеволодінням та землеволодінням ОСОБА_6 . Заявляючи у позовній заяві про незаконність оскаржуваних рішень Ожидівської сільської ради, позивач не обґрунтував і не довів це твердження, а також не довів наявність порушення його прав, як законного користувача земельних ділянок. Позивачем також не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для скасування рішень органу місцевого самоврядування. З огляду на викладене, відповідач вважає, що у позові слід відмовити, а розгляд справи просили проводити за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_5 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №3095 від 16.08.1999 року, ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,6000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Ожидівської сільської ради.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ожидів Буського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 06.11.2015.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5 згідно закону, відповідно до статті 1266 ЦК України та згідно заповіту, посвідченого 04 лютого 2013 року Ожидівською сільською радою Буського району Львівської області від імені ОСОБА_5 на користь онука ОСОБА_2 . Відносно спірної земельної ділянки позивач є спадкоємцем згідно закону, відповідно до статті 1266 ЦК України. Крім нього спадкоємцями до даної спадщини є доньки померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які відмовились від права на одержання обов`язкової частки спадщини, тобто житлового будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці площею 0,1328 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , про що подали відповідні заяви.

Із наявної в матеріалах справи копії заповіту, посвідченого 04 лютого 2013 року секретарем Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 своє майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 , заповів позивачу ОСОБА_2 , який в установлений законодавством термін, 13 січня 2016 року, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2016, виданого позивачу ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г.В., вбачається, що 17/25 частини житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , звертаючись із позовною заявою у цій справі, просив зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 повернути самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,01 га та не чинити перешкод у користуванні нею, зважаючи на те, що частину земельної ділянки, площею 0,1328 га, належної на праві власності позивачу ОСОБА_2 , незаконно площею 0,10 га захопила відповідачка ОСОБА_4 , яка використовує її по даний час, що підтверджується актом обстеження виконавчого комітету Буської міської ради за №1889 від 29.09.2023 року.

Зокрема, згідно вказаного листа виконавчого комітету Буської міської ради за №1889 від 29.09.2023 року вбачається, що при винесенні меж земельної ділянки площею 0,1328 га, кадастровий номер :23:013:0007, яка є власністю позивача ОСОБА_2 встановлено, що межа між його земельною ділянкою і земельною ділянкою ОСОБА_9 проходить по умовній лінії (відсутня огорожа). Також встановлено, що ОСОБА_9 помер, а користується частиною земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, ОСОБА_4 (відповідачка у цій справі).

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, що право власності у позивача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,1328 га, кадастровий номер :23:013:0007, що розташована по АДРЕСА_1 , яке виникло у позивача ОСОБА_2 , в порядку спадкування після смерті його діда ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 виключно на підставі судового рішення, зокрема, рішення Буського районного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року в справі №440/419/17.

Проте, постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року в справі №440/419/17 вказане рішення Буського районного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, третя особа: відділ Держгеокадастру в Буському районі Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

Відтак, право власності позивача ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0, 1328 га, що розташована в селі Ожидів Золочівського району Львівської області, частиною якої орієнтовною площею 0,01 га користується відповідачка ОСОБА_4 , на даний час втрачено, а тому вказана земельна ділянка вже позивачу ОСОБА_2 не належить на жодному речовому праві.

Крім того, в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

Так, постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року в справі №440/419/17, якою скасовано рішення Буського районного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Ожидівської сільської Ради Буського району Львівської області, третя особа: відділ Держгеокадастру у Буському районі Львівської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено, встановлені такі фактичні обставини між тими ж сторонами (позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_6 ), які в силу приписів ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Так, апеляційний суд встановив, що звертаючись із позовною заявою у цій справі позивач покликався на те, що є спадкоємцем після смерті його діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0,1328 га, що розташована в селі Ожидів Золочівського району Львівської області. При зверненні до Буської державної нотаріальної контори Львівської області з приводу оформлення спадкових прав йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на згадану земельну ділянку. Інших спадкоємців окрім нього немає.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи свідчать, що спір виник саме між позивачем ОСОБА_2 і ОСОБА_6 (відповідачка в цій справі) з приводу визнання права власності, як на будинковолодіння, так і на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0,1328 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :23:013:0007 та належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №3095 від 16.08.1999 року, на якій розташований житловий будинок, що належав покійним ОСОБА_5 17/25 частин (спадкоємцем за заповітом після смерті якого є позивач ОСОБА_2 ) та ОСОБА_10 8/25 (спадкоємцем за законом після смерті якого є його дочка ОСОБА_6 (відповідачка у цій справі).

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом із тим, в силу положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п. «а» ч. 2 ст. 83 цього Кодексу).

Як достовірно встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що земельна ділянка площею 0,1328 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час нікому не належить, зокрема після ухвалення постанови Львівського апеляційного суду від 16.10.2025 року в справі №440/419/17.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що рішенням Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області за №632 від 15.09.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці ОСОБА_6 площею 0,1200 (кадастровий номер :23:013:0008) для ведення індивідуального садівництва в селі Ожидів Буського району Львівської області та передано відповідачці ОСОБА_6 вказану земельну ділянку безоплатно у власність.

Крім того, іншим рішенням Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області за №6334 від 15.09.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці ОСОБА_6 площею 0,1856 (кадастровий номер :23:013:0009) для ведення особистого селянського господарства в селі Ожидів Буського району Львівської області та передано відповідачці ОСОБА_6 вказану земельну ділянку безоплатно у власність.

Судом встановлено, що вищевказані рішення Ожидівської сільської ради про передачу у власність відповідачки ОСОБА_6 двох земельних ділянок шляхом їх безоплатної приватизації оспорюються позивачем ОСОБА_2 , оскільки він вважає, що дані земельні ділянки передані відповідачці безпідставно та всупереч Земельному кодексу України, однак позивач не конкретизує своїх вимог, як і не вказує яким чином та які права позивача порушені чи зачіпаються спірними двома рішеннями Ожидівської сільської ради.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Ураховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, те, що позивачем та його представником не доведено порушення прав позивача оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування №632 і №633 ВІД 15.09.2020 року, як і не доведено належними і допустимими доказами свого порушеного права на спірну земельну ділянку площею 0,01 га, якою користується відповідачка ОСОБА_4 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» від 10.02.2010). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18.07.2006).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд приходить до переконання про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю.

Крім того, у відповідності до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, ураховуючи відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання недійсними та скасування рішень, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_2 (80530, с. Ожидів, Золочівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Межвінський Святослав Дмитрович (80500, м. Буськ, вул. Петрушевича, 51/48, Золочівського району Львівської області).

Відповідачка: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо).

Відповідачка: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо).

Відповідач: Буська міська рада Золочівського району Львівської області (80500, м. Буськ, площа 900-річчя Буська,1, Львівської області, ).

Повний текст судового рішення складено: 19.12.2025 року.

Суддя: І. Б. Кос