Виноградівський районний суд Закарпатської області
________________________________________________________________________________ Справа № 299/4901/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв В.В., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Серед спадкоємців першої черги залишились: син ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позивач внук ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . А ні ОСОБА_3 , а ні ОСОБА_4 заповіту не залишали. Таким чином, після смерті батька позивача відкрилася спадщина, в тому числі на жилий будинок загальною площею 52,3 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .? ? Позивач проживав і був зареєстрований y спадковому будинку разом із покійним батьком, в межах шестимісячного строку подав до приватного нотаріуса Пилип Мілени заяву про прийняття спадщини, а тому вважається, що він прийняв спадщину. Сестра позивача (відповідачка) подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. При зверненні до приватного нотаріуса Пилип М.А., нотаріусом було надано письмовий відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом), згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. На даний час позивач не може оформити право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правостановлюючих документів на вказане майно. Таким чином позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нечаєв В.В. у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання не з`явилася, але подала до суду клопотання, згідно якого просить суд розглядати справу у її відсутність, вимоги позивача визнає повністю.

Третя особа приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Пилип М.А. будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання також не з`явилася, подала до суду копію спадкової справи.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи визнання позову відповідачкою, беручи до уваги, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , на який відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Житловий будинок з надвірними спорудами (дворогосподарство) був зареєстрований за померлою особою (згідно до договору 1959 року), що стверджується довідкою з РБТІ.

Документами, що підтверджують наявність у громадянина права користування земельною ділянкою, можуть бути: договори про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, акт відводу земельної ділянки в натурі, на підставі таких договорів провадилась реєстрація будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 18 травня 1959 року, посвідченого Виноградівською держнотконтрою вбачається, що ОСОБА_3 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва будинку.

Рішенням виконкому Виноградівської міської ради депутатів трудящих від 28.04.1959 року повторно підтверджується факт виділення спадкодавцю ОСОБА_5 вищевказаної земельної ділянки.

Дозволом №66 від 18.05.1959 року відділ комунального господарства виконкому міськради надано право ОСОБА_3 будівельних робіт .

Актом від 11 травня 1959 року виділено в натурі вказану земельну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Виноградівської міської ради № 467 від 12.12.1985 вказаний будинок було введено в експлуатацію та затверджено акту прийомки в експлуатацію будинку.

Заключенням про реєстрацію будинку від 01.03.1986 вирішено провести реєстрацію права приватної власності на вказаний будинок за гр. ОСОБА_6 на підставі п.7 Інструкції Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 «Про порядок реєстрації будинків та будинковолодінь в містах і селищах міського типу Української РСР».

Дід позивача заповіту не залишив.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином на дані правовідносини також поширювались номи ЦК Української РСР від 1963 року , так як спадкодавець помер у 1997 році.

Спадщину у порядку спадкування за законом прийняв батько позивача ОСОБА_4 відповідно? ? до ст. 549 ЦК УРСР, однак? ? спадкові права документально не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Батько позивача заповіту не залишив, відповідно спадкування відбувається за законом.

Позивач? та його рідна сестра, відповідачка по справі є спадкоємцями за законом першої черги.

Позивач на час смерті його батька проживав разом з ним, таким чином як спадкоємець за законом першої черги він вважається таким, що прийняв спадщину.

Також у встановлений законом шестимісячний строк позивач подав до приватного нотаріуса Пилип М.А. заяву про прийняття спадщини, а тому вважається, що прийняв спадщину.

Сестра позивача (Відповідачка) подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача, що стверджується матеріалами спадкової справи № 72412218 (32/2024), заведеної приватним нотаріусом після смерті ОСОБА_4 .

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Як було зазначено вище, у зв`язку з необхідністю оформлення спадщини, що залишилася після смерті батька,? ? позивач звернувся до приватного нотаріуса Пилип М.А., однак державний нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини із-за відсутності оригінала правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що видано довідку від 11.09.2025 р. №308/02-14.

Таким чином позивач не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

Технічну інвентаризацію спадкового будинку проведено.

Відповідно до «Технічного паспорта на будинок з по-господарськими будівлями та спорудами», складеного 30.07.2025 та підписаного керівником суб`єкта господарювання - Виноградівського РБТІ, житловий будинок завершений будівництвом та визначена інвентаризаційна вартість. Житловий будинок з надвірними спорудами (дворогосподарство) бувзареєстрований за дідом позивача ОСОБА_3 згідно договору від 18.05.1959 р., що стверджується довідкою з РБТІ від 31.07.2025 № 617.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадковий житловий будинок, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст. 16, 392, 1225, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 18, 81,200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., житлова площа 36,1 кв.м., у порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Левко Т. Ю.