Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1563/25 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу №279/3237/25 за позовом ОСОБА_1 до Чоповицької селищної ради про відшкодування шкоди, завданої безпідставним зверненням до суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив стягнути з Чоповицької селищної ради витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн; втрачену вигоду в розмірі 20000,00 грн; моральну шкоду в розмірі 13056,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що упродовж 2025 року Чоповицька селищна рада тричі зверталась до судів з однотипними позовними вимогами до ОСОБА_1 в яких просила зобов?язати ОСОБА_1 укласти договір оренди земельної ділянки та стягнути безпідставно збережені кошти. Ухвалою Малинського районного суду від 10.02.2025 року у справі № 283/262/25 відмовлено у відкритті провадження через відсутність юрисдикції. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.05.2025 року у справі № 906/323/25 провадження було закрито з аналогічних підстав. Попри дві відмови 25.06.2025 року Чоповицька селищна рада подала третій аналогічний позов до Малинського районного суду. Такі дії Чоповицької селищної ради вказують на зловживання правом на судовий захист, нехтування принципом правової визначеності та завдали очевидних матеріальних та моральних страт для позивача. Матеріальна шкода виразилась у тому, що позивач вимушений був залучати адвоката для: підготовки заперечень та письмових заяв, підготовки і збору доказів; участі в судових засіданнях та аналізу документів, подання розгорнутих відзивів у кожному провадженні. Ці витрати за надання правової допомоги склали 15000,00 гривень. Наявність безпідставних судових позовів унеможливила реалізацію майнових прав на об?єкти нерухомості, призвела до скасування попередньо погоджених переговорів з потенційними орендарями приміщень та позбавила можливості укладання попередньо узгодженого договору оренди на складське приміщення, що міг принести дохід не менше 20000,00 грн. Також постійна участь в процесах в статусі відповідача, безпідставні звинувачення у протиправному утриманні коштів та публічне фігурування в документах, які спрямовані до суду, викликали постійне нервове напруження, порушення сну, погіршення емоційного стану та завдали удару по репутації ОСОБА_1 . Такі моральні страждання позивач оцінив в сумі 13056 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом неправильно витлумачено та застосовано норми матеріального права. Суд обмежився загальною тезою про право органу на звернення до суду, проігнорувавши у даній справі , що селищна рада тричі поспіль подавала однакові позови, незважаючи на попередні рішення судів про неправильність вибору юрисдикції та відсутність компетенції відповідного суду. Вказує, що такі повторні звернення не були спрямовані на захист права, а на спробу реалізувати одну і ту ж вимогу різними шляхами, свідомо ігноруючи судові вказівки, що свідчить про зловживання процесуальними правами. Саме такі дії є незаконними у розумінні ст. 1173 ЦК України та породжують відповідальність органу перед особою, якій завдано шкоду внаслідок цих дій. Суд не перевірив добросовісність процесуальної поведінки селищної, помилково ототожнив будь яке звернення до суду реалізацією права , хоча закон прямо передбачає межі реалізації прав та відповідальність за їх зловживання. Судом було проігноровано суть причинного зв`язку між діями органу та шкодою. Витрати на правову допомогу безпосередньо виникли через необхідність захищатися від неправомірних та повторних позовів. Моральна шкода є прямим наслідком тривалого перебування у статусі відповідача у кількох процесах за однотипними вимогами, що характеризує відповідача як недобросовісного землекористувача. Суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є виключно судовими витратами. Разом з тим, значна частина витрат була понесена у справах, які навіть не були розглянуті по суті або провадження закрито, що унеможливлює компенсацію в межах тих справ. Судом не досліджено зміст договору про правничу допомогу, акт виконаних робіт та зв`язок із конкретними процесами. Відтак, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, помилково застосовано норми матеріального права.

10 грудня 2025 року Чоповицька селищна рада подала відзив у якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі за безпідставністю. У відзиві зазначає, що Чоповицька селищна рада жодним чином не зловживала правом на судовий захист, оскільки судами не було відмовлено у задоволенні позову, а справа не вирішувалась у зв`язку з невизначеністю судами юрисдикційної належності судової справи. Для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди необхідною є наявність усіх перелічених елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Аналогічною є позиція, викладена в Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20. Однак дії Чоповицької селищної ради щодо звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 є цілком правомірними, законними та обґрунтованими, оскільки спрямоване на захист майнового права територіальної громади на землю та реалізацію наданих їй законом повноважень, що є формою реалізації конституційного права на судовий захист (ст. 55, 145 Конституції України). Витратами на професійну правничу допомогу і, згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України та ст. 123 ГПК України, відносяться до судових витрат та не є матеріальною шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України. Також дані судові витрати відповідно до ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду конкретної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 06 лютого 2025 року Чоповицька селищна рада звернулась до Малинського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 укласти з Чоповицькою селищною радою договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0026 площею 0,5800 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 5 років з річною орендною платою 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та стягнути з відповідача на користь бюджету Чоповицької селищної ради 78587,32 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 10.02.2025 у відкритті провадження за позовом Чоповицька селищна рада до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки та стягнення коштів було відмовлено, оскільки вказаний спір не належить до юрисдикції цивільного суду та повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

11 березня 2025 року Чоповицька селищна рада звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 укласти договір оренди земельної ділянки та про стягнення з відповідача 82368,09 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.05.2025 закрито провадження у по даній справі за позовом Чоповицька селищна рада до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки та стягнення коштів та роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя та розгляду позовної заяви судом належної юрисдикції.

У червні 2025 року Чоповицька селищна рада знову звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 у якому просила зобов`язати останнього укласти договір оренди земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти орендної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Вищевказані ухвали судів та позовна заява Чоповицької селищної ради не свідчать про те, що Чоповицька селищна рада зловживала своїми процесуальними правами і її дії були направлені на спричинення матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 . Витрати на професійну правничу допомогу згідно вимог ст. 133 ЦПК України та ст. 123 ГПК України, відносяться до судових витрат та не є матеріальною шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1166, 1173 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Також відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вбачається, що ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 10.02.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Чоповицька селищна рада до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки та стягнення коштів, роз`яснено позивачу, що справа повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

Після постановлення вищевказаної ухвали, Чоповицька селищна рада звернулась до Господарського суду Житомирської області із даним позовом, за наслідками розгляду якого, було закрито провадження у справі.

Звертаючись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу не свідчать про те, що Чоповицька селищна рада зловживала своїми процесуальними правами.

Позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача.

У пункті 5.7-5.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 зазначено, що «за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України».

Відтак, вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги і не може бути задоволена, якщо суд не встановив порушення прав позивача.

Щодо витрат на правову допомогу.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути витрати на правову допомогу надані по справі №283/262/25 за позовом Чоповицька селищна рада до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти орендної плати та по даній справі, ухвалою суду першої інстанції було відмовлено у відкритті провадження у справі, а також витрати по справі №906/323/25 за аналогічним позовом, який перебував у провадженні Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Колегія суддів зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу є процесуальними витратами та відповідно до норм процесуального закону підлягають розподілу в межах тієї справи, у зв`язку з розглядом якої вони понесені. Витрати на професійну правничу допомогу не можуть бути предметом окремого позову, таке відшкодування витрат заявляється лише у тій справі, де вони понесені.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачем йому шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням відповідача.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді