22 вересня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Богун О.О.,
при секретареві Дубовик А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту з 1/3 квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та просить виключити запис про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Позивач зазначав, що звернувся до державного реєстртора прав на нерухоме майно Андріївської сільської ради Краматорського району Донецької області з метою реєстрації права власності на житло у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак рішенням №76899868 від 30.01.2025 державного реєстратора прав на нерухоме майно Андріївської сільської ради Краматорського району Донецької області позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними зареєстрованими обтяженнями речових прав на нерухоме майно, асаме арешт на квартиру, яка зазначена у свідоцтві про право власності, виданого виконавчим комітетом Білозерської міської ради 20.09.2024 року.
На думку позивача, з інформаційної довідки неможливо встановити на підставі якого виконавчого документа винесено постанову про арешт майна АА №463350 від 14.04.2009 року, у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчих проваджень з номером АА №463350 у провадженні жодного з відділів державної виконавчої служби не перебувало та не перебуває.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку що позивач звернувся до державного реєстртора прав на нерухоме майно Андріївської сільської ради Краматорського району Донецької області з метою реєстрації права власності на житло у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак рішенням №76899868 від 30.01.2025 державного реєстратора прав на нерухоме майно Андріївської сільської ради Краматорського району Донецької області позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними зареєстрованими обтяженнями речових прав на нерухоме майно, асаме арешт на квартиру, яка зазначена у свідоцтві про право власності, виданого виконавчим комітетом Білозерської міської ради 20.09.2024 року.
На думку позивача, з інформаційної довідки неможливо встановити на підставі якого виконавчого документа винесено постанову про арешт майна АА №463350 від 14.04.2009 року, у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчих проваджень з номером АА №463350 у провадженні жодного з відділів державної виконавчої служби не перебувало та не перебуває.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", арешт може бути знятий виконавцем лише у випадках, чітко передбачених законом. У даній справі жодна з цих підстав відсутня.
Згідно ч. 5 ст. 59 цього ж Закону, в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Однак це не означає автоматичного права на зняття арешту.
Арешт накладено на майно боржника ОСОБА_3 за його життя (29.09.2010), Смерть боржника (28.07.2012) не припиняє автоматично дії арешту.
Відповідно дост. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавець у ч. 1ст.16ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно із ч.ч. 1-4ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ізст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частина третя та четвертаст.60Закону України«Про виконавчепровадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положеннямЗакону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положеньст. 60 Закону України «Про виконавче провадження`і роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правиламирозділу VII ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує право власності на це майно, не ґрунтуються на вимогахст. 321 ЦК України, не підтверджено належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Частиною 1ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження"встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 1ст. 317 ЦК Українипередбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1ст. 321 ЦК Українипередбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК Українипередбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про виключення майна з опису" передбачено, що правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Згідно з усталеною судовою практикою завершення виконавчого провадження та зняття арешту - різні правові явища, арешт може залишатися в силі навіть після завершення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження може бути відновлене у випадках: виявлення майна боржника, за заявою стягувача. в інших випадках, передбачених законом.

Наявність спадкоємця та спадкового майна може стати підставою для відновлення виконавчого провадження.

Зняття арешту може призвести до неможливості забезпечення виконання судового рішення, порушення прав стягувача, втрати можливості звернення стягнення на спадкове майно.

Відсутність правових підстав для зняття арешту, оскільки не доведено наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону "Про виконавче провадження", завершення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника не є безумовною підставою для зняття арешту.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець отримує права та обов`язки спадкодавця арешт є обтяженням, що переходить разом з майном до спадкоємця.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий виконавцем у визначених випадках або за рішенням суду.

Разом з тим, суд бере до уваги, що арешт накладено на підставі виконавчого документа, у матеріалах справи відсутнє будь-яке судове рішення про скасування заходів забезпечення позову чи про зняття арешту з майна; сам факт закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника, не є підставою для автоматичного зняття арешту.

Закриття виконавчого провадження саме по собі не зумовлює скасування арешту.

Тому позивач не довів наявність правових підстав для зняття арешту. У зв`язку з чим, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права.

Судові витрати по справі, в порядку ч.1ст.88 ЦПК України, відшкодуванню позивачці не підлягають, так як в позовних вимогах відмовлено.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України, Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не буде вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Суддя О.О. Богун