Справа № 450/4655/25 Провадження № 2/450/2515/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова Компанія «Оранта» про предмет спору: стягнення з відповідача на користь позивача 234 800,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника,-

стислий виклад позиції позивачів та відповідачів :

підстава позову (позиція позивача): 06.10.2023 р. близько 21 год. 15 хв. відбулася ДТП в результаті якої водійка автомобіля марки «SKODA FABIA»,р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді тупої травми голови, від якої померла на місці події, пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11:00 померла у ВП Лікарня Святого Луки куди її було госпіталізовано після ДТП. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1825/24 від 15.07.2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.286-1 КК України та ч.1 ст.382 КК України, та призначено покарання: за ч.4 ст.286-1 КК України призначено основне покарання у виді 9 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді 10 років позбавлення права керувати транспортними засобами; за ч.1 ст.382 КК України 2 роки позбавлення волі. Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близькому родичеві загиблого, зокрема матері ОСОБА_1 . В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, мати потерпілої, позивач, зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SKODA FABIA»,р.н. НОМЕР_2 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217066853 чинного на дату ДТП. 04.08.2025 року представник позивача звернувся, в порядку визначеному Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 255 600,00 грн в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для непрацездатної матері загиблої, встановленої п.27.2. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. Відповідачем прийнято рішення про виплату на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмір 85 200,00 грн. Своїм листом відповідач повідомив представника позивача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, а також просив надати довідку про доходи загиблої за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, довідку про доходи загиблої було надано відповідачу. Також, відповідач зазначив про необхідність надати довідку з ПФУ про розмір пенсії, призначеної утриманцям (заявникам) внаслідок втрати годувальника, таку довідку позивач надати не може, оскільки позивачем прийнято рішення залишатися на пенсії по віку, перебувати на обліку в ПФУ та отримувати два види пенсії, згідно чинного законодавства неможливо. Станом на дату написання позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом порушеного права на страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілої настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Тобто, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «SKODA FABIA»,р.н. НОМЕР_2 застрахована у відповідача, то обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Позивачеві, відповідно до Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., покладається на Відповідача, як на страховика. Щодо відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, встановленої п. 27.2. ст.27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 р. Пунктом 27.2. статті 27 Закону від 01.07.2004 №1961-IV встановлено, що: Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, надано документи, що підтверджують перебування на утриманні в потерпілої її матері, а саме: пенсійне посвідчення ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_3 ; лист-відповідь ПФУ у Львівській області, щодо розміру пенсії ОСОБА_1 ; довідку про доходи ОСОБА_3 №63 від 19.02.2024 р.; трудова книжка ОСОБА_3 НОМЕР_4 ; довідка Підберізцівської сільської ради про спільне проживання №141. На час ДТП загибла ОСОБА_3 офіційно працювала в КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи на посаді медсестра операційна та отримувала сукупний дохід достатній для утримання себе та своєї непрацездатної матері, що підтверджується довідкою про доходи. Згідно довідки виданої виконкомом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, померла ОСОБА_3 , до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 , разом із померлою на день смерті проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_5 (чоловік). Також, позивачка мала єдину дочку ОСОБА_3 , яка була для неї підтримкою та опорою, яка допомагала їй у всьому. Крім цього, діючою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 березня 2019 року у справі справа №643/207/16-ц, передбачено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. З вищенаведеного можна зробити висновок, що мати потерпілої пенсіонерка, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та має дохід у вигляді пенсії, яка однозначно не є достатньою для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а тому є особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Мати загиблої позивачка, є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю дочки. Частиною 2 статті 1200 ЦК України встановлено, що: Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 255 600,00 грн, який розрахований за формулою: 36 х 7 100,00. Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь матері потерпілої становить 255 600,00 грн, мінімально гарантованого розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Відповідно до п.27.5 ст. 27 Закону України №:1961-IV від 01.07.2004 р., загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Тому страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачу становить 320 000,00 грн, яке складається з: 85 200,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. (відшкодування, яке сплачено відповідачем у досудовому порядку); 234 800,00 грн в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, встановленого п. 27.2. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 24 224 грн.

07.11.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідач визнає факт настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.10.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу «SKODA FABIA», р.н. НОМЕР_2 . Діючи добросовісно та в межах взятих на себе зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217066853 від 28.09.2023 року, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розглянуло заяву Позивача та здійснило виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 85 200,00. Відповідачем була надана відповідь позивачу під час досудового звернення із заявою про страхове відшкодування про необхідність надати докази про перебування на утриманні доньки, однак, позивач, свідомо проігнорувавши вимоги Закону. Ключовою та обов`язковою умовою для виникнення такого права у непрацездатних осіб є факт їх перебування на утриманні померлого або наявність у них права на одержання такого утримання на день його смерті. Позивач помилково вважає, що для отримання страхового відшкодування на підставі п. 27.2 ст. 27 вищезгаданого Закону достатньо довести лише факт сімейних відносин із загиблим і стан непрацездатності. Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак представник позивача разом з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи позбавленим на підставі постанови Сихівського районного суду м. Львова від 19.10.2023 у справі №464/5656/23 права керування усіма видами транспортних засобів на строк 10 років, 06.01.2024 о 21:04 год. прийняв в онлайн-сервісі з надання послуг перевезення «Uklon», в якому він зареєстрований як водій, замовлення на перевезення пасажира та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля марки «SKODA» моделі «FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав за адресою: с. Сокільники, Львівського району, Львівської області вул. Стрийська, 30, де його очікував пасажир - малолітній ОСОБА_6 .. Того ж дня, у точно невстановлений у ході досудового розслідування час, ОСОБА_4 за вказаною вийде адресою взяв у салон автомобіля ОСОБА_6 та вирушив із ним відповідно до отриманого замовлення у с. Пасіки Зубрицькі Львівського району Львівської області.

У подальшому, 06.01.2024 приблизно о 21:15 год., керуючи автомобілем марки «SKODA» моделі «FАВІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування таким транспортним засобом, ОСОБА_4 на автодорозі «Київ-Чоп», рухаючись у напрямку до м. Київ, неподалік с. Зубра Львівського району Львівської області грубо порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. 1.2; Розділу 2 п.п. 2.1 а), 2.3 6), д), 2.9 а); Розділу 12 п. 12.6 «ґ» ПДР України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення на право керування транспортним засобом, зі швидкістю 110 км/год., яка заборонена на даній ділянці дороги, своїми діями створив небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, без причин технічного характеру з порушенням вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Додаток № 2 ПДР України змінив напрямок руху ліворуч та виїхав на смугу руху зустрічних транспортних засобів, де скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем марки «SKODA» моделі «FABІA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в межах своєї смуги в зустрічному напрямку.

У результаті зіткнення автомобілів «SKODA» моделі «FABІA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та «SKODA» моделі «FABІA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , яке відбулося внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, водій автомобіля «SKODA» моделі «FABІA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді тупої травми голови, від якої померла на місці події; пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11:00 год. померла у ВП «Лікарня Святого Луки», куди її було госпіталізовано після ДТП; пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тяжкі тілесні ушкодження: пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості; малолітній пасажир автомобіля «SKODA» моделі «FАВІА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/5656/23 (провадження №3/464/2225/23 від 19.10.2023), що набрала законної сили 30.10.2023, відповідно до якої його за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, позбавлено права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Так, будучи належним чином повідомленим про вказане судове рішення, яке він 16.11.2023 отримав рекомендованим поштовим відправленням, ОСОБА_4 06.01.2024 близько 12:00 год., сів за кермо автомобіля марки «SKODA» моделі «FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та, виконуючи замовлення зі служби таксі «Uklon», виїхав на автодорогу «Київ-Чоп» неподалік с. Зубра Львівського району Львівської області, де допустив зіткнення з автомобілем «SKODA» моделі «FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.07.2024 року у справі № 450/1825/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопрушень, передбачених ч. 4 ст. 286-1 КК України та ч. 1 ст. 382 КК України. На підставі ст. 70 КК України призначено основне покарання у виді 9 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді 10 років позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «SKODA» моделі «FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент події, а саме 06.01.2024 року була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що стверджується витягом перевірки чинності полісу та не заперечується стороною відповідача.

Факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 14.02.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблої ОСОБА_3 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданим повторно 06.06.1998 року, свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 виданим 20.11.2001 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 виданим 09.11.1982 року.

До дня смерті ОСОБА_3 працювала на посаді операційної медсестри в КНП ЛОР «Львівському обласному госпіталі ветеранів війн та репресованих ім. Юр. Липи» і її дохід за період з лютого 2023 року по січень 2024 року становив 156 156, 68 грн., що стверджується довідкою про доходи № 63 виданою 19.02.2024 року.

Факт працевлаштування ОСОБА_3 стверджується також трудовою книжкою серії НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої за період грудень 2023 року становив 2 520 грн., за січень 2023 року становив 2 520 грн., що стверджується відповіддю на адвокатський запит Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.08.2025 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_9 виданим 15.06.2016 року.

До дня смерті, ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована зі своєю матір`ю ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 141 виданою 06.10.2025 року Підберізцівською сільською радою Львівського району Львівської області.

Із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із смертю ОСОБА_3 , позивач, в особі свого представника ОСОБА_10 звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» 04.08.2025 року.

10.09.2025 року відповідачем за результатами розгляду заяви було прийнято рішення про те, що позивачу для здійснення їй виплати у зв`язку із втратою годувальника, необхідно надати додаткові документи, а саме : довідку/інформацію з Пенсійного фонду України про розмір пенсії призначеної утриманцям внаслідок втрати годувальника та інформацію про доходи загиблого за попередній (до настання ДТП) календарний рік.

Також відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) позивачу, у розмірі 85 200, 00 грн., що стверджується відповіддю на адвокатський запит 06.10.2025 року № 09-02-17 та платіжною інструкцією № 47789 від 03.09.2024 року.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі Закон), визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Так, зокрема, пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Вказана норма частини першої статті 1200 ЦК України не визначає такої правової підстави для виплати відшкодування непрацездатній особі, як потреба цієї особи в утриманні, відтак, достатньою підставою для виплати названого відшкодування є встановлення самого факту перебування особи на утриманні в потерпілого, або наявності у неї права на одержання утримання від потерпілого на день його смерті.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року (справа №577/1316/20-ц, провадження №61-7108св21).

Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року в справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року в справі №210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_11 , особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1200 ЦК України, була її мати позивач, яка на момент смерті своєї доньки була непрацездатною (отримувала пенсію за віком) та знаходилась на її утриманні, що підтверджується названими вище довідками про дохід позивача та її доньки, дохід якої значно перевищував дохід матері.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 7 100 гривень, з 1 квітня - 8 000 гривень.

Отже з врахуванням п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, становить 255 600,00 грн. (36 х 7 100, 00).

Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року №109 Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого.

Отже, так як граничний ліміт відповідальності в даному страховому випадку у сумі не може перевищувати 320 000,00 грн, у такому випадку, страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачу становить 320 000,00 грн, яке складається з: 85 200,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди (відшкодування, яке сплачено відповідачем у досудовому порядку); 234 800,00 грн. (320 000 85200) в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду не встановлено та відповідачами в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.

Згідно ч.1,3ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 3 ч. 2ст. 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 224, 00 грн.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надає договір про надання правової допомоги № Ж296 від 29.07.2025 року, ордер, детальний опис наданих послуг за договором від 06.10.2025 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено(постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). У постанові від 29.10.2020 у справі № 686/5064/20 Верховний суд зробив висновок, що враховуючи приписи частини сьомої статті 139 КАС України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Застосовуючи наведені правові висновки, а також надаючи правову оцінку наданим стороною позивача доказам щодо компенсації витрат на правничу допомогу, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в частині консультації, досудовеврегулювання, підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, не може бути стягнута, оскільки з урахуванням правового висновку у справі № 534/14/20 щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, такі витрати фактично охоплюються змістом наданої послуги із підготовки та подання позовної заяви в суд.

Беручи до уваги обставини цієї справи, наявні у ній докази, суд з урахуванням встановленого, співмірності, необхідності та обсягу наданої позивачеві правничої допомоги, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у розмірі 12112,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова Компанія «Оранта», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 234 800 (двісті тридцять чотири гривні вісімсот гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова Компанія «Оранта», в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова Компанія «Оранта», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 витрати на правничу допомогу у розмірі 12112,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова Компанія «Оранта», , м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2025 року.

СуддяН. Б. Добош