Справа №751/1906/25
Провадження №2/751/972/26
08 вересня 2025 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м. Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого-судді Яременко І.В.
при секретарі Усік Ю.О.
pозглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну спpаву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,
На виконання рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист.
08.02.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ОСОБА_1 набуває право вимоги, належне ОСОБА_3 , і стає кредитором за договором позики від 28.07.2009. Згідно п.2 Договору ОСОБА_1 набуває право вимагати від боржника виконання зобов`язання за даним рішенням суду у справі №751/7301/14. Згідно п.2.1 Договору до нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги ОСОБА_3 в обсязі та на умовах, що існували на момент вчинення данного Договору та право стягнення інфляційних витрат та 3% річних за весь період.
Ухвалою судді від 12.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про проведення розгляд справи за його відсутності та відсуності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, з дотриманням вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Більш того, Великою Палатою Верховного Суду України у своїй постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним.
16.07.2025 ухвалою суду на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУ в Чернігівській області від 26.09.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» вказаний вище виконавчий лист було повернуто стягувачеві (а.с. 9).
08.02.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким останній набув право вимоги від боржника виконання зобов`язання за рішенням суду в справі № 751/7301/14 (а.с. 10). Згідно п.2.1 Договору до нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги ОСОБА_3 в обсязі та на умовах, що існували на момент вчинення данного Договору та право стягнення інфляційних витрат та 3% річних за весь період.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 1 статті 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).
Як убачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору відступлення прва вимоги (цесії) від 08.02.2022 ОСОБА_3 відступає, а ОСОБА_1 набуває право вимоги, належне ОСОБА_3 , і стає кредитором за договором позики від 28.07.2009, за яким Новозаводським районним судом м. Чернігова винесено рішення у справі № 751/7301/14 08.09.2014 про стягнення з ОСОБА_2 в розмірі 40 000 грн, 400 грн витрат по оплаті судового збору, 2500 грн витрат на правничу допомогу.
Згідно п. 2 вказаного договору ОСОБА_1 набуває право вимагати від боржника виконання зобов`язання за даним рішенням суду справа № 751/7301/14.
Згідно п. 2.1. до нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги ОСОБА_3 в обсязі та на умовах, що існували на момент вчинення даного договору та право стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за весь період.
Доказів на підтвердження факту повернення відповідачкою ОСОБА_2 коштів за договором позики суду не надано.
З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.
Оскільки відповідачка не повернула суму боргу та враховуючи п. 2.1. договору відступлення права вимоги (цесії) від 08.02.2022, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. При цьому враховує наступне.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти на день ухвалення рішення.
Отже, позичальники (боржники) у період дії воєнного стану звільняються від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. Вимоги позивача у частині нарахованих, у період дії в Україні воєнного стану, 3% річних та інфляційних втрат, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики Українивід 14.11.2006 № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Як видно з розрахунку інфляційних втрат, наданих позивачем, індекс споживчих цін у лютому 2022 року становив 101,60 відсотка, отже у відповідності з вимогами ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у період з 11.02.2022 по 23.02.2022 включно індексація грошових доходів населення не проводиться, тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене, позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, ст.ст. 11, 524, 256, 533-535, 625 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 11.02.2022 по 23.02.2022 в розмірі 45 грн 84 коп (сорок п`ять гривень вісімдесят чотири копійки).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 02 грн 22 коп (дві гривні двадцять дві копійки).
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне рішення складено 12.09.2025.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Суддя І.В. Яременко