Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4684/25 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Житомирі

цивільну справу №295/4684/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 ,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (далі ТзОВ «ЖОЕК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за фактично спожиту електричну енергію в сумі 62 692 грн та судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору з постачальником універсальних послуг від 25 серпня 2022 року №06-9-490/120 ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на ім`я відповідача відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Із підписанням заяви-приєднання відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати спожиту електричну енергію. Довідками підтверджується, що з серпня 2022 року ОСОБА_1 споживає електричну енергію, отриману від постачальника універсальної послуги, яку має оплачувати по виставленому рахунку, що сформований у відповідності до тарифів, встановлених постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 року №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Проте, відповідач кошти за спожиту електричну енергію не сплачує, внаслідок чого станом на 03 квітня 2025 року склалася заборгованість у вказаній вище сумі за період із 25 серпня 2022 року по 01 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою про стан розрахунків побутового споживача.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ЖОЕК» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 62 692 грн та вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального законодавства незаконно залишив без розгляду заяву про відвід судді. 29 травня 2025 року неправомірно відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді Богунського районного суду м.Житомира Лєдньова Д.М. Заява про відвід ґрунтувалася на порушеннях процесуального законодавства зі сторони судді, що вимагало її розгляду по суті та ухвалення мотивованої ухвали про задоволення чи відмову у відводі. Такий підхід суду свідчить про відсутність належної правової оцінки обґрунтованості заяви про відвід та порушує принцип безсторонності суду, що є фундаментальним для справедливого судочинства. Порушення процедури розгляду відводу ставить під сумнів легітимність подальшого розгляду справи та ухвалення рішення. Суд першої інстанції порушив право відповідача на змагальність та повноцінний захист. 29 травня 2025 року суд усно відмовив у клопотанні представника відповідача про відкладення розгляду справи через не направлення позивачем на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, при цьому зазначив про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття та позову з додатками 11 травня 2025 року. Стаття 177 ЦПК України зобов`язує самостійно надсилати копію позовної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи та докази направлення позовної заяви з доданими до неї документами надати суду, чого не було зроблено позивачем до теперішнього часу. Суд не перевірив належним чином, чи виконав позивач цей обов`язок та 28 квітня 2025 року відкрив провадження в справі. Якщо позивач не надіслав ці документи, а суд лише згодом надіслав ухвалу про відкриття провадження з додатками, це могло призвести до несвоєчасного ознайомлення відповідача з усіма матеріалами справи та обмежило його можливості для належної підготовки до судового засідання. Суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про витребування доказів відомостей про завдані товариству збитки. Ця ухвала постановлена без складення окремого процесуального документа, що є порушенням процесуального порядку. Суд першої інстанції в порушення ст.61 чинної Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставно не визнав дії позивача зловживання процесуальними правами. 24 березня 2025 року в справі №295/4519/24 позов між тими ж сторонами, з тим самим предметом та підставами залишений без розгляду внаслідок повторної неявки представника позивача у судове засідання. Позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку, а тому подання позивачем нового позову з тим самим предметом і з тих самих підстав після залишення попереднього позову без розгляду на підставі ст.44 ЦПК України могло бути визнано судом як зловживанням позивачем процесуальними правами. Справа зареєстрована судом 04 квітня 2025 року, а ухвала про відкриття провадження постановлена судом лише 28 квітня 2025 року, що суперечить частині першій ст.187 ЦПК України.

Позивач ТзОВ «ЖОЕК» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилається на те, що в ході судового розгляду судом перевірені надані докази, проведено дослідження обставин справи з дотриманням норм процесуального права та правильно встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а права позивача є порушеними та підлягають поновленню. Судом встановлено, що позивачем дотримано вимог ЦПК України щодо подання до суду копії позовної заяви, а також доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи. Досліджено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з підтвердженням отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження, а також позовної заяви з додатками 11 травня 2025 року, що вбачає достатній проміжок для належної підготовки до розгляду справи. За таких обставин, регламентоване нормами процесуального законодавства право відповідача на змагальність та повноцінний захист жодним чином не порушене, про що правильно зазначено в рішенні суду. Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження помилковості здійснених позивачем нарахувань, невідповідності обсягу спожитої електричної енергії фактичним даним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до п.2 частини першої ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначаються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі Правила).

Згідно з визначень, наведених у Правилах, споживач електричної енергії це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

Відповідно до п.3.2.14 Правил, договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку.

За змістом п.1 частини третьої ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У відповідності до п.п.4.12, 4.13 Правил, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» (постачальник універсальних послуг) та ОСОБА_1 (споживач) укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого, постачальник взяв на себе зобов`язання продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язався сплачувати постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії (а.с.5-7).

Відповідно до умов договору сторони визначили об`єкт споживання АДРЕСА_1 . На ім`я споживача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Із довідки Житомирського РЕМ АТ «Житомиробленерго» вбачається, що відповідно до даних програми реєстрації побутових споживачів Житомирського РЕМ АТ «Житомиробленерго» за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Споживання електричної енергії за вказаною адресою здійснюється з 25 серпня 2022 року. У період із 25 серпня 2022 року по 01 квітня 2025 року фактично спожито електричної енергії 26 693 кВт/год (а.с.4).

Відповідно до довідки про стан розрахунків побутового споживача ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , убачається, що за період із серпня 2022 року по квітень 2025 року рахується заборгованість у сумі 62 692 грн (а.с.3). Відповідачем не надано суду контррозрахунку або доказів про відсутність заборгованості за спожиту електричну енергію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не здійснював оплату послуг із постачання електричної енергії, доказів на спростування заявлених позовних вимог не надав, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно залишив без розгляду заяву представника відповідача Мольченка О.С. про відвід судді не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки у цьому випадку суд правомірно діяв відповідно до вимог частини п`ятої ст.39 ЦПК України, так як відвід представником відповідача був заявлений повторно та з підстав, розглянутих раніше. Раніше суд першої інстанції 29 травня 2025 року розглянув заяву про відвід судді Богунського районного суду м.Житомира Лєдньова Д.М. за заявою представника відповідача ОСОБА_2 , що надійшла до суду першої інстанції 28 травня 2025 року, тобто пізніше ніж за три дні до судового засідання, та відмовив у відводі. Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення суддею, якому хоча був заявлений відвід, але підстави для відводу не можна вважати обґрунтованими, оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, та й сам відвід розглянутий з додержанням порядку, передбаченого ст.40 ЦПК України.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що позивач не виконав вимоги ст.177 ЦПК України та не надіслав відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів, а суд першої інстанції не звернув на це увагу та відкрив провадження у справі, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються обставинами справи. Дійсно, ст.177 ЦПК України передбачено зобов`язання позивача надавати до позовної заяви докази надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, але вказана вимога поширюється лише на тих позивачів, які подають позовну заяву в електронній формі через електронний кабінет. В свою чергу, ТзОВ «ЖОЕК» подало позовну заяву не у електронній формі через електронний кабінет, а у інший не заборонений законом спосіб (особисто через канцелярію суду), а тому відповідно до ст.177 ЦПК України позивачу належало додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників, що й було зроблено, а доводи апеляційної скарги з приводу виконання судом за позивача його процесуальних обов`язків, що начебто поставило відповідача не у рівні з позивачем умови та надало іншій стороні перевагу є надуманими.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено частину першу ст.187 ЦПК України, оскільки справа зареєстрована судом 04 квітня 2025 року, а ухвала про відкриття провадження постановлена судом лише 28 квітня 2025 року, тобто провадження у справі відкрито не протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви, не відносяться до обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ухваленим судом першої інстанції рішенням, як вже зазначено вище, захищені порушені права, що є заданням цивільного судочинства. Зазначене відповідачем порушення процесу не вплинуло на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Як неодноразово наголошено Верховним Судом у своїх постановах, скасування можливе лише для виправлення істотних помилок та задля дотримання правосуддя, а не для "правового пуризму". Головне це справедливість та дух закону, а не буквальне дотримання його «форми».

Подання позивачем повторного позову після залишення попереднього позову без розгляду з підстав, передбачених п.3 частини першої ст.257 ЦПК України, не може бути визнано судом як зловживання процесуальними правами на підставі ст.44 ЦПК України, оскільки відповідно до положень частини другої ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, тобто залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню.

Решта доводів апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовує та з огляду на викладене вище додаткової мотивації не потребує, оскільки ґрунтується лише на незгоді з розглядом судом спору.

За положеннями ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374-375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді