Справа №450/3775/25 Головуючий у 1 інстанції:Добош Н.Б.
Провадження №22-ц/811/2987/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Рисовського Івана Григоровича в інтересах Фермерського господарства «Рисовський» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Добош Н.Б. від 25 серпня 2025 року у справі за скаргою Фермерського господарства "Рисовський", в інтересах якого діє Рисовський Іван Григорович на дії державної виконавчої служби Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області, заінтересована особа Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року скаргу Фермерського господарства «Рисовський» на дії державної виконавчої служби Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області повернуто заявнику.

Вказану ухвалу оскаржив Рисовськй Іван Григорович в інтересах Фермерського господарства «Рисовський».

В апеляційній скарзі просить ухвалуПустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що в Пустомитівському районному суді за його скаргою оскаржується бездіяльність Державної виконавчої служби, в тому числі за відмову в наданні інформації, а саме: в якого державного виконавця перебуває виконавче провадження, номер та індентифікатор виконавчого провадження, якщо такі є і чи вони не присвоювалися, інша інформація про виконавче провадження, яка відсутня в актах судового виконавця, вимозі судового виконавця, вихідних документів суду та судового виконавця про призначення дат виконавчих дій та інше. Таку інформацію державна виконавча служба відмовляється надавати скаржнику, що є перешкодою для об`єктивного розгляду справи. Рішення Пустомитівського районного суду №2-162 прийняте 28.03.1995р., саме з того часу відкрите виконавче провадження, і як вказано у вимозі та актах судового виконавця за №2-162. На час прийняття рішень індентифікатори не присвоювалися, а тільки почали присвоюватися у 2016 році. Іншої інформації про виконавче провадження ніж та яка є в вимозі та актах судового виконавця та вихідних документів від суду у скаржника і не могло бути. Таким чином, вважає, ухвалу Пустомитівського районного суду від 25.08.2025р. по справі №450/3775/25 про повернення скарги необґрунтованою та незаконною, яка безпідставно перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів скарги, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 447-449,259-261 ЦПК України, та повертаючи скаргу, - виходив з того, що скарга не відповідає вимогам, передбаченим ч.3 ст.448 ЦПК України, оскільки у поданій скарзі представником заявника не зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується; ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; реквізити виконавчого провадження. Тому, така підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 4 ст.448 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, не доведені, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

У серпні 2025 року Фермерське господарство «Рисовський» звернулось в суд із скаргою на дії державної виконавчої служби Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області, заінтересована особа Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області, в якій просило:

- визнати протиправною бездіяльність державної виконавчої служби по виконанню рішення Пустомитівського районного суду №2-162 від 25.03.1995р. та рішення ЄС «Рисовський проти України» та витребувати земельну ділянку ДА 060378Б пл. 4 га із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування скарги зазначали, що розпорядженням представника Президента України в Пустомитівському районі від 23.03.1993р. ОСОБА_1 визнано одноосібним фермером з 4 га землі в межах середньої земельної частки про що виданий Державний акт на землю ДА 060378Б з винесенням меж земельної ділянки в натурі, який на даний час є чинний про що визначив ЄС п.68 у справі «Рисовський проти України». Рішенням виконкому Зубрянської сільської Ради від 04.05.1993р. земельну ділянку ДА 060378Б розподілено між мешканцями с. Зубра, надавши в користування. Рішенням арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993р. рішення виконавчого комітету Зубрянської селищної ради від 04.05.1993р. про розподіл земельної ділянки пл. 4га, яка згідно Державного акту на право постійного користування землею за №060378Б належить ОСОБА_2 визнано недійсним, і головою Пустомитівського районного суду було відкрито виконавче провадження та призначено виконання, яке відмовився виконувати сільський голова, наказавши не звільняти земельні ділянки і надалі користуватися. Повідомляв, що через два роки у зв`язку з невиконанням рішення суду звернувся до Пустомитівського районного суду з позовом про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в землекористуванні. Рішенням Пустомитівського районного суду по справі №2-162 від 25.03.1995р. позовні вимоги були задоволені та було відкрито виконавче провадження, згідно якого зобов`язано відповідачів повернути земельну ділянку та не чинити перешкоди у використанні земельної ділянки фермерському господарству «Рисовський». Однак відповідачі відмовилися виконувати судове рішення. Отже Солонківська сільська рада відмовилась виконувати рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993р. та надала в приватну власність тим же особам. Реагування від Державної виконавчої служби на невиконання рішення немає, попри те, що виконавчі провадження не закриті. Окремо вказано про те, що на звернення ФГ «Рисовський» в якого державного виконавця знаходиться виконавче провадження та надати ідентифікатор виконавчого провадження якщо таке є, та інші реквізити які не вказані у виконавчих документах відповідач ухиляється від надання такої інформації.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 448 ЦПК України скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

Повертаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що у поданій скарзі представником заявника не зазначено: 1. ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 2. ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 3. реквізити виконавчого документа.

Однак, як вбачається з змісту скарги, скаржник в її обґрунтування зазначав, що він звертався із заявою до виконавчої служби про інформацію про порядок вчинення виконавчих дій, але на його звернення не відреагували. На його ж звернення стосовно отримання інформації про те, у якого державного виконавця знаходиться виконавче провадження та надання ідентифікатору виконавчого провадження якщо таке є, та інших реквізитів, які не вказані у виконавчих документах, йому знову ж державною виконавчою службою інформації не надано, що позбавляє його практичної можливості виконати вимоги пункту статті 448 ЦПК України.До скарги скаржником було, також, долучено копію рішення арбітражного суду №3/454 від 11.11.1993р., рішення Пустомитівського райсуду 2-162 від 25.03.1995р.

Тому, по своїй суті обставини, на підставі яких постановлена оскаржувана ухвала, і є підставами скарги та скаржник і не міг їх вказати. При цьому заявником до скарги додано судове рішення, про виконання якого йдеться.

Отже, повернувши скаргу без розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та фактично не створив для заявника належних умов для реалізації процесуальних прав.

То ж, за таких умов, скаржник не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права, а тому суд першої інстанції прийняв передчасне процесуальне рішення у справі.

Враховуючи зазначені обставини, повернення скарги без розгляду у даному випадку слід вважати проявом надмірного формалізму.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Рисовського Івана Григоровича в інтересах Фермерського господарства «Рисовський» задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2025 року скасувати.

Справу направити до Пустомитівського районного суду Львівської області для продовження розгляду зі стадії прийняття скарги до розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П Крайник

М.М. Шандра