Справа № 177/3189/25
Провадження № 2/177/1927/25
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

01 грудня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «Сенс банк» Дворська А.Р. через систему «Електронний суд» звернулася 30.10.2025 до суду з указаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс банк» заборгованість у розмірі 155703,06 грн, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 14.10.2021 ОСОБА_1 через інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа банк», яке 12.08.2022 змінило назву на АТ «Сенс банк», із пропозицією укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Електронним цифровим підписом відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та укладено угоду № 631858656 з обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сума встановленої кредитної лінії 67100,00 грн, процентна ставка 35,99%, повернення кредиту щомісячно не менше суми обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50,00 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, утворилася заборгованість у загальному розмірі 155703,06 грн, із яких: 97017,98 грн прострочене тіло кредиту, 58685,08 грн відсотки за користування кредитом, яку представник позивача просить стягнути.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У тексті позову представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що шляхом обміном оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту та акцепту пропозиції, 14.10.2021між ОСОБА_1 та АТ «Альфа банк», яке 12.08.2022 змінило назву на АТ «Сенс банк», укладено угоду про надання споживчого кредиту № 631858656.

У паспорті споживчого кредиту визначено умови надання кредиту, а саме сума встановленого ліміту 67100,00 грн, який надається безготівковим шляхом, строком на 12 місяців, із можливістю пролонгації дії відновлювальної дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк на умовах дотримання умов договору. Встановлено фіксовану процентну ставку 35,99% річних. Також сторонами обумовлено наслідки прострочення виконання та / або невиконання зобов`язань за договором.

Указана угода та паспорт споживчого кредиту підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14.10.2021підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором оферту на укладання угоди№ 631858656 про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, чим погодився із запропонованими умовами договору, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «Сенс банк» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.

АТ «Сенс банк» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримав кредитні гроші у вигляді відновлювальної кредитної лінії.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за угодою № 631858656, згідно з наданими позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 складає у загальному розмірі 155703,06 грн та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 97017,98 грн, заборгованость за відсотками в розмірі 58685,085 грн.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України..

Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Як видно з матеріалів справи, сторони уклали договір, на виконання якого позивач зі свого боку зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносив, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 97017,98 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 58685,08 грн, яка відповідачем не погашена дотепер, а тому відповідач зобов`язаний її погасити.

Відповідачу направлялася 14.10.2021 вимога про усунення порушень, у якій йому запропоновано протягом 30 днів повернути кредит та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, що залишено відповідачем поза увагою.

За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ «Сенс банк» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за угодою від 14.10.2021№ 631858656, у загальному розмірі 155703,06 грн, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 97017,98 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 58685,08 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на правову допомогу у розмірі 12822,69 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Суд враховує, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який, із урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано довіреність від 02.07.2025 № 024543/25, якою АТ «Сенс банк» уповноважило адвоката Дворську А.Р. представляти інтереси товариства в судах; свідоцтво серії КС №11645/10 про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Дворської А.Р.; договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «Сенс банк» до АО «СмартЛекс» в особі керуючого партнера Лойфера А.Е., де сторонами обумовлено розмір винагороди (гонорару) за підготовку і подання позовної заяви 375,00 грн, за отримання рішення суду 225,00 грн, комісійна винагорода 7,85% від стягнутих коштів на користь замовника.

У тексті позову представником позивача проведено розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі 12822,69 грн (375 + 225 + (155703,06 * 7,85%)).

Однак, представником позивача не надано будь-яких документів на підтвердження наявності трудових відносини адвоката Дворської А.Р. з АО «СмартЛекс».

Окрім того, відповідно до п. 3.3.2 та п. 3.3.3 Договору від 28.01.2025 № 1006 року, виконавець (АО «СмартЛекс») зобов`язаний надавати замовнику (АТ «СЕНС БАНК») підписані акти прийому-передачі наданих послуг згідно з форми додатку № 5 до Договору (який має становити його невід`ємну частину), які суді не надано. При цьому, у п. 3.3.4 Договору прямо передбачено, що підписаний сторонами акт прийому-передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надані послуги.

Також, відповідно до п. 3.3.1 Договору від 28.01.2025 № 1006, для розрахунку комісійної винагороди замовник повинен надати виконавцю звіт про результати погашеної заборгованості боржників, згідно з формою Додатку № 4. Як визначено п. 3.3.5 цього ж Договору, винагорода виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування Замовником на поточний рахунок виконавця, вказаний в договорі, протягом 10 (десяти) календарних днів від дати підписання сторонами акта прийому-передачі наданих послуг та на підставі наданого виконавцем рахунку. Рахунок вручається уповноваженому представнику замовника під розпис у паперовому вигляді або надсилається замовнику в електронному вигляді через сервіс електронного документообігу.

Разом із тим, такого розрахунку, додатку, доказів перерахування коштів, суду не надано, що позбавляє можливості суд перевірити правильність наведеного в договорі розрахунку витрат на правничу допомогу та їх фактичного понесення.

Отже сам по собі Договір від 28.01.2025 № 1006, який надано на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, свідчить лише про вступ його сторін у правовідносини, але не підтверджує: факт надання послуг у конкретній справі, обсяг виконаних робіт, розмір фактично наданих послуг, факт сплати або виникнення обов`язку сплати винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Питання надання доказів підтверджується позицією Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено належними та допустимим доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, із огляду на що, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача заявленої за позовом грошової компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12822,69 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс банк» (, юридична адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ) заборгованість за угодою № 631858656 від 14.10.2021у загальному розмірі 155703 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот три) гривні 06 копійок, яка складається з:

-заборгованості за кредитом у розмірі 97017 (дев`яносто сім тисяч сімнадцять) гривень 98 копійок;

-заборгованості за відсотками у розмірі 58685 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс банк» (, юридична адреса: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ) у рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2025

Суддя: