ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/1997/25

провадження № 22-ц/4809/1640/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Письменний О. А., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року (суддя Подоляк Я.М.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк», Банк) звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ71925942 від 21 травня 2024 року (далі Кредитний договір) у розмірі 29 060,05 грн станом на 07 квітня 2025 року, яка складається з наступного: 15 000,00 загальний розмір заборгованості за наданим кредитом, 12878,25 грн залишок заборгованості за процентами, 1181,80 грн загальний залишок заборгованості за пенею.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

21 травня 2024 року, будучи клієнтом Банку, відповідач уклав з Банком Кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 15 000,00 грн строком на 36 місяців, тобто до 20 травня 2027 року, зі сплатою процентів у розмірі 99,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту.

Стверджується, що АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало у повному обсязі.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Кредитним договором відповідач станом на 07 квітня 2025 року має заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.

При цьому, наголошує, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24 грудня 2023 року +30 днів 23 січня 2024 року) вимога п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється, та нарахування пені не забороняється.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ71925942 від 21 травня 2024 року у розмірі 24660,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9 660,00 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач уклавши з банком Кредитний договір, користуючись наданими йому кредитними коштами та достовірно знаючи про умови кредитування, про що свідчить його підпис у заяві про надання послуг «Швидка готівка» та паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка», порушив умови договору щодо своєчасного повернення тіла кредиту та процентів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Оскільки доказів погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача цієї заборгованості.

Водночас, щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом судом зазначено, що зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що кредит надається строком на 36 місяці з 21 травня 2024 року до 20 травня 2027 року включно. Врахувавши норму ч. 2 ст. 1050 ЦК України, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за Кредитним договором у розмірі 9 660,00 грн за період з 21 травня 2024 року по 07 квітня 2025 року (322*15 000*0,2%).

Також, зваживши на положення п. 18 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача загального залишку заборгованості за пенею в сумі 1181,80 грн.

При цьому, щодо тверджень позивача, що при стягненні неустойки (пені, штрафів) за даним договором слід використовувати не загальне, а спеціальне законодавство, судом звернуто увагу на те, основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 1181,80 грн є необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Частково не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у даній справі, «Акцент-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року у даній справі в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити вимоги позову у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким, що постановлене з порушенням матеріальних норм права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що здійснений судом розрахунок стягнутої заборгованості по відсотках за користування кредитом не відповідає умовам Кредитному договору, оскільки у договорі погоджена процентна ставка (фіксована) - 99 % на рік. Вказує, що якщо суд бажав використовувати власний розрахунок, то він повинен був застосовувати процентну ставку з п. 6, а не п. 8, договору, а застосувавши п. 8, повинен був використовувати і формулу з цього пункту договору.

Також вважає необґрунтованою відмову суду у задовленні вимоги про стягнення з відповідача пені за Кредитним договором, оскільки, на переконання скаржника, застосована судом норма ЦК України є не спеціальною, а загальною нормою законодавства. Натомість, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню спеціальна норма Закону України «Про споживче кредитування».

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року поновлено АТ «Акцент-Банк» строк на апеляційне оскарження заочного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року; відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 25 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду, головуючий суддя Дьомич Л. М. у період з 24 жовтня 2025 року по 05 листопада 2025 року перебувала у службовому відрядженні, з 06 листопада по 07 листопада 2025 року та 10 листопада 2025 року у відпустці.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 травня 2024 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а.с. 11). Згідно зі вказаною Анкетою-заявою відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Також 21 травня 2024 року відповідач підписав заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту (а.с. 12-13), відповідно до якої погоджено наступні умови: вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок; тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі цілі; сума кредиту - від 1000,00 грн до 2000 000 грн; пільговий період користування кредитом - до 62 днів за ставкою 0,000001%, а у рахі виходу з пільгового періоду на кредит буде нарахоуватись процентна ставка 3,4% на місяць; денна процентна ставка 0,06%, строк кредитування - 240 місяців (п.п.3-8 Заяви).

Відповідно до пп.10.1 Заяви при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості.

Крім того, 21 травня 2024 року відповідач підписав заяву про надання послуг «Швидка готівка» №АВН0СТ71925942 та паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» (а.с. 16-18). Відповідно до п.п. 3 - 6, 9 вказаної заяви: мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту -15 000,00 грн; строк кредиту - 36 місяці з 21 травня 2024 року до 20 травня 2027 року включно; процентна ставка (фіксована) - 99% на рік; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту -000906.

Умовами заяви визначено, що Заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення вартості кредиту, становить Кредитний договір.

Вказані заяви, паспорт споживчого кредиту, а також заява про погодження використання електронного підпису від 21 травня 2025 року містять відмітку про підпис ОСОБА_1 простим електронним підписом, який перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав Позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00, що підтверджується меморіальним ордером №TR.36905727.30128.65455 від 21 травня 2024 року (а.с. 21).

Згідно з випискою по кредиту від 07 квітня 2025 року заборгованість відповідача станом на 06 квітня 2025 року складає 29021,79 грн (а.с. 22).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 07 квітня 2025 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 29060,05 грн, з яких : 15000,00 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 12878,25 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, де 12227,19 грн прострочені та 651,06 грн - поточні, 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією, 1181,80 грн - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с. 21).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Виходячи з наведеної вимоги процесуального закону, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі переглядається апеляційним судом лише у частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сусі 12878,25 грн та пені в сумі 1181,80 грн за Кредитним договором.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону у повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У ч.ч. 1-3 ст. 1056 - 1 визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квіьня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України (п. 91).

Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

За ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції правильно виходив із того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та підставно визначив, що обгрунтованим періодом нарахування процентів за Кредитним договором є період з 21 траня 2024 року по 07 квітня 2025 року.

Однак, здійснюючи розрахунок процентів річних за вказаний період, суд першої інстанції помилково виходив із денної процентної ставки 0,2%, замість річної 99% та не врахував, що сторонами у п. 6 заяви про надання послуги «Швидка готівка» була погоджена формула розрахунку процентів за користування кредитом: сума заборгованості х річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік, якою суд не скористався. До того ж, Кредитним договором передбачений ануітетний варіант погашення заборгованості (тобто рівними платежами), що говорить про те, що в кожному платежі пропорційне відношення тіла та відсотків різне, оскільки проценти нараховуються не на суму кредиту, а на залишок заборгованості.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума прострочених відсотків за користування кредитом за період з 21 траня 2024 року по 07 квітня 2025 року складає 12227,19 грн, а, отже саме у вказаному розмірі необхідно задовольнити відповідну позовну вимогу.

Разом з тим, у стягненні залишку заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 651,06 грн необхідно відмовити у зв`язку з необгрунтованістю її нарахування.

Викладене свідчить, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити у частині вирішення вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, стягнувши з відповідача 12 227,19 грн відповідних нарахувань.

Водночас, у частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за Кредитним договором колегія суддів повністю погоджується з відповідним висновком суду першої інстанції та у цьому питанні виходить з наступного.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом ПрезидентаУкраїни №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.

Відтак, суд першої інстанції законно відхилив позовні вимоги банку про стягнення з позичальника пені, нарахованої за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з аргументами скаржника про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства, а саме - Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.

Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).

Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц.

Як зазначає скаржник у даній справі, неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року, а з 24 січня 2024 року така заборона відсутня.

Разом з тим, із системного аналізу приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», на які вказує скаржник, вбачається, що відповідні положення закону не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час дії воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

До того ж, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» будь-які зміни до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України законодавцем не вносились.

Апеляційним судом також враховано, що у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а Велика Палата Верховного Суду врахувала правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Оскільки доводи скаржника щодо вимоги про стягнення пені не знайшли свого підтвердження під час апеляційному розгляду справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні у частині вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача та скаржника зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року змінити у частині вирішення вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за процентами за кредитним договором №АВН0СТ71925942 від 21 травня 2024 року у сумі 12 227,19 грн.

У решті заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1 017,41 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 3161,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник