Справа № 946/9039/25
Провадження № 2/946/4541/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий судді Адамов А.С.,

при секретарі Тюміній О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплачених бюджетних коштів, -

В С Т А Н О В И В:

06.11.2025 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплачених бюджетних коштів - пенсії в розмірі 16794,80 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_1 з 13.04.2010 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100% пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. ОСОБА_1 отримувала пенсію на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по основній пенсійній справі (о/р НОМЕР_1 ) та на утриманця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виділеній долі, яка виплачувалася в іншій пенсійній справі (о/р НОМЕР_2 ). При проведенні автоматичного перерахунку «зміна прожиткового мінімуму» 01.07.2020, ОСОБА_1 невірно встановлено розмір пенсії на утриманця ОСОБА_2 . Розмір призначеної пенсії було встановлено із розрахунку на 1-го утриманця (100%), замість на 2-х. Тобто відповідачем замість 50% неправомірно отримано в повному розмірі(100%) на утриманця ОСОБА_2 . Утриманець ОСОБА_3 вже з 01.09.2020 отримував свою частку пенсії (50%) в іншій пенсійній справі, оскільки став повнолітнім. Таким чином, по пенсійній справі ОСОБА_1 утворилась переплата пенсії в сумі 16794,80 грн. за період з 01.09.2020 по 30.06.2022 та винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 16.07.2025 № 2586. Про необхідність відшкодування якої відповідача повідомлено листом від 18.07.2025 № 1500-0404-8/125438. Також цим листом відповідача повідомлено про способи добровільного погашення заборгованості.

10 листопада 2025 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху.

18 листопада 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно відзиву відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, відповідачка просить відмовити у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у повному обсязі. З позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними. Перерахунок пенсії здійснено автоматично за ініціативою Пенсійного фонду. Вона особисто не подавала заяви, не надавала документів і не мала можливості впливати на цей процес. Таким чином, відповідальність за помилки в нарахуванні належить органу Пенсійного фонду, а не отримувачу пенсії. Жодних доказів її недобросовісності або наявності рахункової помилки позивач не надав. Пенсія по втраті годувальника, яку вона отримувала, була основним засобом до існування, і всі виплати проводилися офіційно через банк, без будь-яких зловживань з її боку. Наразі вона не отримую пенсію, що також підтверджує відсутність умислу чи користі з ситуації.

Відповідачем відповіді на відзив до суду не надано.

Будь яких заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10.08.2010 року ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду в Ізмаїльському районі із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на двох утриманців.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 16 липня 2025 року № 2586 (Додаток 10 до Порядку взаємодії підрозділів, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при організації роботи щодо обліку, погашення, охоплення заходами стягнення та списання сум надміру виплачених пенсій), згідно якого встановлено, що при розгляді пенсійної справи і особового рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 , яка одержувала пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 3038 грн. на місяць, встановлено, що сума переплати 16794 грн. 80 коп. згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 2 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка утворилася за період з 01.09.2020 по 30.06.2022. При проведенні автоматичного перерахунку «зміна прожиткового мінімуму» невірно встановлено розмір пенсії на утриманця ОСОБА_2 . У зв`язку з цим утворилась сума переплати 16794 грн. 80 коп., яка прийнята на облік в липні 2025 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.07.2025 за № 1500-0404-8/125438 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що при проведенні автоматичного перерахунку «зміна прожиткового мінімуму» невірно встановлено розмір пенсії на утриманця ОСОБА_2 , у зв`язку з цим виникла переплата пенсії ОСОБА_2 в сумі 16794,80 грн. за період з 01.09.2020 по 30.06.2022, яку просять добровільно повернути.

На сьогоднішній день відповідач не є отримувачем пенсії.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, постановами Правління, наказами Фонду, а також Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 7 Положення Пенсійний фонд України виконує функції безпосередньо та через створені у встановленому порядку його територіальні управління. Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використовування засобів, що знаходяться в його управлінні. Реалізація нормативних розпоряджень і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених джерел прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду, згідно конкретним напрямам витратної частини бюджету Пенсійного фону України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є органом державної виконавчої влади і уповноважений державою на реалізацію державної політики в сфері забезпечення збору страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100% пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2025 ГУ ПФУ в Одеській області проведено автоматизований перерахунок пенсії відповідача з підстави - у зв`язку з уточненням даних в ЕПС 01.09.2020, «зміна прожиткового мінімуму» відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України (зокрема ст.ст. 179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести наявність рахункової помилки та недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі №756/6984/16-а обов`язковою умовою для стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера - в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

За змістом ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ГУ ПФУ в Одеській області проведено автоматизований перерахунок пенсії відповідача «зміна прожиткового мінімуму».

Доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління ПФУ, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було.

Отже, позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Позивач не надав доказів щодо факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, призначеною управлінням Пенсійного фонду України.

З позову вбачається, що позивачем не встановлено факту наявності рахункової помилки, тобто помилки, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

Нарахування пенсії проведено позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки, та за відсутності недобросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені кошти поверненню не підлягають.

Таким чином, судом встановлено відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України та статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача.

При цьому, суд зазначає, що в українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ця помилка є безпосередньо рахунковою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2019 року у справі №398/1146/17 (провадження № 61-25994св18).

Крім того, судом враховується, що за твердженням позивача за відповідачем утворилась переплата пенсії за період з 01.09.2020 по 30.06.2022, що окремо свідчить про те, що вказане не може вважатися рахунковою помилкою.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що доказів щодо повернення безпідставно набутої пенсії ОСОБА_1 , яка надана їй як засіб до існування, за добровільною виплатою позивача, суду не надано, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення суми надміру виплачених бюджетних коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: А.С.Адамов