Провадження № 2/127/5350/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі прокурора Черниш Т.М.,
представників відповідачів: Шевчук О.В., Путіліна Є.В., ОСОБА_1 , Ковальової В.С.,
В провадженні суду знаходиться вище вказана цивільна справа.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025 року позовну заяву було залишено без руху, для внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви 04.11.2024.
18.06.2025 року на адресу суду від Вінницької окружної прокуратури надійшла заява на ухвалу суду від 10.06.2025 року про залишення позовної заяви без руху.
В заяві вказано, що відповідно до ст. 388 ЦК України добросовісний набувач особа, яка за відплатним договором придбала майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.
125.2 ОСОБА 2 у касаційній скарзі обґрунтовує порушення приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції зокрема тим, що вона та ОСОБА1 не знали та не могли знати про те, що спірна земельна ділянка відчужується поза межами повноважень органу місцевого самоврядування.
125.3. Велика Палата Верховного Суду оцінює такий довід критично. За обставин цієї справи встановлення справедливого балансу між суспільним і приватним інтересом передбачає оцінку не лише поведінки органу місцевого самоврядування, але й дій і бездіяльності зацікавлених у набутті у приватну власність спірної земельної ділянки - ОСОБА 2 та ОСОБА1 (остання рішення судів не оскаржувала; щодо її необізнаності з незаконним характером відчуженням спірної земельної ділянки висловлюється у касаційній скарзі ОСОБА 2, яка інтереси ОСОБА1 не представляє).
125.4. На думку Великої Палати Верховного Суду, в силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, розташованої за 9 м відурізу води, як ОСОБА 1, так і ОСОБА 2 не могли не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям у власність цієї ділянки, ОСОБА 1 та 0С0БА 2 могли і повинні були знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду та знаходиться у зеленій зоні м. Миколаєва - на території зелених насаджень загального користування (див. близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від ЗО травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц)».
Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.
Доводи відповідачів, що вони є добросовісними набувачами земельної ділянки слід оцінювати критично. З метою встановлення справедливого балансу між суспільним і приватним інтересом слід оцінювати не лише поведінку органу місцевого самоврядування, але й дії і бездіяльність зацікавлених у набутті у приватну власність спірної земельної ділянки.
В силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, відповідачі не могли не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям у власність цієї ділянки, вони могли і повинні були знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду.
Південно-західною частиною ділянка виходить на водойму. Ця частина земельної ділянки складається із заплавних земель, поросла очеретом, не використовується. Значна площа земельної ділянки- заболочені землі. Орієнтовна площа заболоченості, яка складає 0,1200 га.
Як на час прийняття рішення Вінницькою районною державною адміністрацією від 27.01.2006 №108 так і на час укладення договору купівлі- продажу спірної земельної ділянки норми Водного та Земельного кодексів України визначали чіткі обмеження на передання у приватну власність земельної ділянки із земель водного фонду; виключали можливість виникнення приватного власника земельних ділянок, зайнятих прибережною захисною смугою та водними об`єктами; обмежували господарську діяльність на цих природоохоронних територіях.
Норми законодавства були доступними, чіткими та передбачуваними. Тому немає підстав вважати, що у відповідачів існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними актами та зробити висновки щодо режиму спірної земельної ділянки.
Крім того, потрібно врахувати обставини щодо місцерозташування ділянки та поведінки осіб/
В подальшому на замовлення ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 ТОВ «ЮЗС «Альянс» виготовлено технічну документацію зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.
Зазначене підтверджує те, що спірна земельна ділянка частково сформована в тому числі за рахунок земель м. Вінниця.
Відповідно до кадастрового плану поділу ділянки це ділянки: діл. № НОМЕР_2 0,0492 га, діл. №17 0,0452 га, діл. №16 0,0456 га, ділянка площею 0,0132 га (спільна сумісна власність), діл. №14 0,0460 га, діл. № 13 0,0465 га, діл. №12 0,0462 га. Зазначене також зафіксовано на кадастровому плані поділу.
Відповідно до Висновку експерта, додаток до позову, площа ділянки, яка сформована за рахунок земель м. Вінниця становить - 0,2919 га.
Той факт, що по одних документах ділянках знаходиться на території Якушинецької сільської ради, а по інших на території м. Вінниця мало би насторожити власників ділянок, однак, жодних заходів з даного приводу ними не вжито.
Відповідачам, які у 2011 році відповідно до документів придбали ділянку сільськогосподарського призначення, у 2012 році відповідно до договору про встановлення порядку користування земельними ділянками було відомо про місцерозташування ділянки площею 0,9519 га за адресою АДРЕСА_22 . Тобто до офіційного входження ділянки відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» від 13.05.2015 № 401-VIII в адміністративні межі м. Вінниця, ділянка отримала адресу АДРЕСА_22 , що мало би насторожити і відповідно потребувало додаткової перевірки.
Зважаючи на викладене, громадяни, знали або ж могли довідатись про фактичне розташування земельної ділянки площею 0,9519 га, яку вони придбали в спільну власність. Проявивши розумну обачність і, за необхідності, отримавши правову допомогу, власники ділянок могли та повинні були знати про фактичне розташування земельної ділянки площею 0,9519 га, якими є її межі на місцевості (розташування як на території Якушинецької сільської ради, так і на території м. Вінниця).
Тому немає жодних підстав вважати, що відповідачі не могли зробити висновки про спірність і можливу незаконність вибуття ділянки з володіння власника, що ставить їх добросовісність під обґрунтований сумнів.
Тому жодних підстав вважати, що відповідачі є добросовісними право набувачами та не могли співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості та фактичними обставинами.
Просили суд, продовжити розгляд справи.
В підготовчому засіданні прокурор Черниш Т.М. просила суд, продовжити розгляд справи.
Представники відповідачів: Шевчук О.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_30 , в підготовчому засіданні, кожен окремо, просили суд позов залишити без розгляду.
Представник відповідача ОСОБА_31 в підготовчому засіданні покладався на розсуд суду.
Вислухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.
За загальним правилом під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Як на підставу позову прокурор покликався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, а тому не може перебувати в приватній власності фізичних осіб в силу закону (частини четвертої статті83, статті89 Водного кодексу України,статті 61 Земельного кодексу України).
Право визначення предмету і підстав позову належить виключно позивачу (частина перша статті13, пункти 4,5частини третьої статті 1175 ЦПК України).
Сфери застосування віндикаційних та негаторних позовів відомі: віндикаційний позов застосовується для витребування речі законним власником від її фактичного, але незаконного володільця, а негаторний для усунення порушень права власності, які перешкоджають використанню майна її законним власником, але не позбавляють його володіння цим майном.
Тобто правовою підставою подання віндикаційного позову є статті387,388 ЦК України, а негаторного стаття 391 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду в основу розмежування віндикаційних і негаторних позовів стосовно земель водного фонду запропонувала такий підхід: оскільки перехід права власності на землі водного фонду до громадян та юридичних осіб не допускається, крім випадків, передбаченихЗемельним кодексом України, то зайняття земельної ділянки водного фонду з порушеннямЗемельного кодексу Українимає розглядатися як не пов`язане з позбавленням права володіння держави чи відповідної територіальної громади (пункти 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18).
Стаття 391 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позовної заяви, визначала, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Законом № 4292-IXцю статтю доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та / або розпоряджання, та / або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей387і388цьогоКодексу».
Тобто спори щодо володіння та /або розпоряджання,та /або користування майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, мають вирішуватися за правилами віндикації, передбачивши у пункті 2 прикінцевих і перехідних положень Закону№ 4292-IXйого зворотню дію у часі до тих правовідносин, щодо яких на момент набрання ним чинності не було ухвалено судового рішення.
Отже цей Закон з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства саме на позивача покладає обов`язок у справах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою водного фонду, право власності на яку внаслідок прийняття відповідних рішень органу державної влади чи місцевого самоврядування, спрямованих на відчуження земельної ділянки у приватну власність, у яких до 09 квітня 2025 року не ухвалено рішення суду, змінити предмет позову з усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на її витребування із застосуванням відповідних наслідків такої зміни, зокрема й подання документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Про це ж свідчить і зміст абзацу 2 частини четвертої статті 177 ЦПК України, доповненогоЗаконом № 4292-IX, згідно з яким уразі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Тобто вимога про додання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, стосується виключно віндикаційного позову, поданого на підставі статті 388 ЦК України.
Якщо ж позивач, зокрема прокурор, який діє в інтересах держави в особі відповідного органу місцевого самоврядування, наполягає на продовженні розгляду саме негаторного позову, посилаючись при цьому на умисні дії відповідача, який знав чи за обставин справи не міг не знати про те, що земельна ділянка, право власності на яку за ним зареєстроване, в силу закону не може перебувати у його власності, то суд не має підстав самостійно визначати предмет позову у зв`язку зі зміною законодавства та, відповідно, вимагати приведення позовної заяви, поданої 04.11.2024, до вимог процесуального закону, які набрали чинності 09 квітня 2025 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 187 ЦПК України, суд
Підготовче засідання призначити на 16.12.2025 року о 10: 30 год.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: