Провадження № 2/646/5777/2025
У Х В А Л А

іменем України

09.12.2025 року Основ`янський районний суд міста Харкова у складі судді Глоби М.М., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ЄАПБ») через представника звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 року, позовну заяву передано для розгляду судді Глобі М.М.

Суд звертає увагу, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які в цьому кодексі встановлені.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом з тим, з матеріалів позовної заяви встановлено, що позивачем надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 21.03.2025 року за № 104371 про сплату судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).

Належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції про його сплату. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 3674-VI суд, перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Основ`янського районного суду міста Харкова від 10.07.2025 року (справа № 646/3583/25, провадження № 2/646/2573/2025) зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ТОВ «ЄАПБ» судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., сплачений 21.03.2025 року, згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 104371.

Крім того, вказана платіжна інструкція не містить відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, а тому платіжна інструкція № 104371 не може слугувати доказом належної оплати судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 .

У п. 26 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року за № 10 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 3674-VI суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за № 22 (зі змінами).

Згідно ст. 3 Закону № 3674-VI, судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (ч. 1 ст. 6 Закону № 3674-VI).

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених гл. 3 Інструкції.

Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №914/1542/17, від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, від 10.05.2018 року у справі № 613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 907/892/15, від 16.04.2018 року у справі № 922/3137/17, від 20.04.2018 року у справі № 910/12031/17, від 21.02.2019 року у справі № 910/8880/18, від 13.02.2020 року № 910/4557/18.

Факт не зазначення конкретної справи, в межах якої сплачується судовий збір, надає позивачу можливість, подавати копію зазначеної квитанції невизначену кількість разів в будь-які інші справи за його позовом, з ціною позову, яка тягне за собою сплату судового збору в мінімально встановленому розмірі.

Вказаний висновок наведений у постанові Київського апеляційного суду від 23.09.2024 року у справі № 755/9632/24, яку підтримано ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 та 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.11.2025 року вказана позовна заява була залишена без руху, з огляду на не дотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо надання доказів сплати судового збору із призначенням платежу, що дало б змогу встановити сплату судового збору саме у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

08.12.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява, в обґрунтування якої зазначено, що законодавством не встановлено заборону на звернення до суду з позовною заявою повторно з тією ж платіжною інструкцією, яка була додана у випадку попереднього звернення, а також не зазначено необхідність сплати судового збору повторно.

Недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 25.11.2025 року, не усунуті.

Суд звертає увагу, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Суд зауважує, що саме по собі звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем/заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення у разі не усунення недоліків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (прецедентні рішення у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року), право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на не дотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо надання доказів сплати судового збору із призначенням платежу, що дало б змогу встановити сплату судового збору саме у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне позовну заяву повторно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків відповідно до цієї ухвали в десять днів з дня її вручення і роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повторно залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя