Справа № 344/7567/25
Провадження № 22-ц/4808/1427/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю

представника апелянта адвоката Хоптія М.В.

представника позивача адвоката Калинюка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Кіндратишин Л. Р. в місті Івано-Франківську, повний текст якого складено 04 серпня 2025 року, у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року адвокат Бібік О. М. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що 18 серпня 2021 року сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та цінності. З 09 травня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Рішення позивачки про розірвання шлюбу є остаточним, оскільки взаємні спроби примирення позитивних результатів не дали. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, підстави для застосування заходів примирення відсутні.

Враховуючи викладене, представник позивачки просила суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 18 серпня 2021 року відділом ДРАЦС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1796; стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 серпня 2021 року відділом ДРАЦС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м. Івано-Франківську, актовий запис № 1796.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1211,20 грн.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, сторони відмовляються перебувати у шлюбі, а тому, подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім`я розпалася остаточно, що свідчить про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та неправомірність.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції грубо проігнорував його заяву щодо надання строку на примирення, не зважаючи на те, що були наявні підстави для задоволення такої, враховуючи наявність малолітньої дитини, найкращим інтересам якої відповідає збереження сім`ї.

Крім того, суд жодним чином не обґрунтував свій висновок про те, що збереження сім`ї є неможливим, а лише зазначив загальні фрази.

Також суд взагалі не дослідив обставини щодо місця проживання дитини, її інтересів, не зазначив, що дитина змінила місце проживання та була вивезена за кордон без будь-якого його погодження.

За таких обставин, апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції з метою надання можливості сторонам для примирення та вирішення питання щодо місця проживання дитини.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Однак представник ОСОБА_2 адвокат Калинюк Р. С. направив суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначив, що відсутні підстави для примирення та/або продовження шлюбних відносин між сторонами.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Хоптій М. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив таку задовольнити.

Представник позивачки адвокат Калинюк Р. М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 18 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_1 та ОСОБА_4 18 серпня 2021 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 1796 (а.с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23 вересня 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (Івано-Франківськ) (а.с. 8).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим, оскільки сторони відмовляються перебувати у шлюбі, а тому, подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам чинного законодавства, які передбачають право одного з подружжя на розірвання шлюбу та заборону на примушування до збереження шлюбних відносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив його права, оскільки не вжив заходів щодо примирення, колегія суддів відхиляє.

Так, статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Отже, суд першої інстанції, враховуючи фактичні обставини справи, диспозитивність вказаної норми, волевиявлення позивачки, яка заперечила щодо зупинення провадження у справі і призначення строку для примирення, правомірно не вжив заходів для примирення сторін у цій справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не зазначено будь-яких обставин, які би свідчили про можливість примирення із позивачкою, а лише наявне посилання на наявність у них малолітнього сина. Водночас, на думку апеляційного суду, сама по собі наявність у сторін малолітньої дитини не може бути достатньою підставою для надання сторонам строку для примирення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції взагалі не дослідив обставини щодо місця проживання дитини, її інтересів, не зазначив, що дитина була вивезена за кордон без будь-якого його погодження, апеляційний суд уважає необґрунтованим, оскільки позивачкою в межах пред`явленого позову про розірвання шлюбу не заявлялася ані вимога про визначення місця проживання дитини із нею, ані вимога про констатацію такого факту. За таких обставин, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу, не досліджував питання щодо місця проживання сина сторін. Жодна норма чинного законодавства не зобов`язує суд при розірванні шлюбу одночасно визначати місце проживання дитини із кимось із подружжя, якщо з цього приводу не заявлено такої вимоги, а тому доводи апелянта у цій частині не знайшли свого підтвердження щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів також уважає за необхідне зазначити, що з моменту звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу (квітень 2025 року) до моменту перегляду такого рішення апеляційним судом (листопад 2025 року) у сторін було достатньо часу для примирення, яке так і не відбулося. Ба більше, представник позивачки у заяві, поданій до суду апеляційної інстанції, вказав на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, підстав для примирення та/або продовження шлюбних відносин між сторонами не має. Аналогічні твердження представник позивачки висловив і у судовому засіданні, що вкотре доводить правильність висновків суду першої інстанції щодо розрівання шлюбу.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта