У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Максименко М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вібе І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області заяву про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат, а саме просив стягнути із Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» витрати за отриману правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень).

В обґрунтування заяви позивач указує, що за результатами розгляду справи 26 листопада 2025 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області позовні вимоги задоволено у повному обсязі та скасовано рішення комісії Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» оформленого протоколом засідання комісії № 0070312 від 14.08.2025 по розгляду акту про порушення ПРРЕЕ №007031 від 19.03.2025. Позивач повідомляє суд про те, що у зв`язку із підготовкою, зверненням до Черкаського районного суду Черкаської області із позовною заявою про скасування рішення, поніс витрати на професійну правничу (правову) допомогу, які бажає відшкодувати за рахунок відповідача, а тому змушений звертатися із заявою про стягнення судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Відтак, наявні підстави для компенсації позивачеві понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Також наявні підстави стверджувати про дотримання строків на подання даної заяви.

09 грудня 2025 року представником відповідача Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» подано заперечення на додаткові пояснення в частині вартості послуг з професійної правничої допомоги.

Серед міркувань та аргументів представник відповідача вказує, що докази про понесення витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник зауважив, що в судовому засідання перед видаленням суду до стадії ухвалення рішення представником відповідача було заявлено заперечення щодо задоволення позовних вимог, а також щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, так як в судовому засіданні позивач не надав розрахунок витрат на правничу допомогу. Зокрема зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо понесення витрат на правову допомогу, як того вимагає положення статті 141 ЦПК України. Позивач з судовому засіданні не заявив про підтримання позовних вимог у частині стягнення витрат на правничу допомогу та не повідомив суд про намір подати відповідні докази після ухвалення рішення, позивачем зазначено: «Мені головне довести, що я не втручався в лічильник». Відсутність такої заяви суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України та є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суд не може присуджувати такі виплати без належних доказів та своєчасного повідомлення сторони про їх подання. Так як адвокат не був присутній у судових засіданнях, докази на підтвердження надання професійної правової допомоги могли бути подані в судовому засіданні. Також, відповідно до установленої практики Верховного Суду, суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та в 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційно: господарського суду від 03.12.202ї у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 справі №775/9215/15ц).

Представник відповідача вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є не співмірним із складністю справи та сумою не облікованої електричної енергії по акту про порушення № 007031, адже даний позов немайнового характеру та полягає у захисті прав споживача, шляхом визнання незаконним та скасування рішення. Також, суду не було повідомлено про намір подачі заяви та доказів після ухвалення рішення.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заяви виходячи з наведених у ній підстав.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали заяви та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Судом установлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі та скасовано рішення комісії Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» оформленого протоколом засідання комісії № 0070312 від 14.08.2025 по розгляду акту про порушення ПРРЕЕ №007031 від 19.03.2025. Стягнуто з Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» судовий збір в дохід держави у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Після ухвалення судом рішення у справі 01 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат, а саме - просив стягнути із Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» витрати за отриману правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень).

Як вже зазначалося, заява про стягнення судових витрат зареєстрована Черкаським районним судом Черкаської області 01 грудня 2025 року об 15:38:45.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частин 3, 5, 6 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до 24 години. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року в справі № 372/1561/23 вказав на те, що вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19).

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві позивачем повідомлено, що у зв`язку з розглядом справи позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень).

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем належним чином не обґрунтовано поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору), а лише міститься посилання у позові на виконання заявником вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20 (провадження № К/9901/24445/21) Верховний Суд вказав на те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Однак, згідно з протоколом технічною фіксації судового засідання від 26 листопада 2025 року перед видаленням суду для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, представником відповідача було порушено питання щодо наявності розрахунку на правову допомогу (час 01:00:30), проте ОСОБА_1 відповідної заяви зроблено не було.

Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), на підставі системного тлумачення частини 8 статті 141 та частини 1 статті 246 ЦПК України з урахуванням принципу розумності, дійшов висновку що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Зазначена правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 752/22967/20, від 15 травня 2025 року у справі № 521/13630/20.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи, позивачем ОСОБА_1 до ухвалення рішення по суті спору не було подано докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, надану адвокатом та доказів, що підтверджують розмір понесених витрат, крім того, заява про стягнення судових витрат не містить відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору).

Відповідно до копії Договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року № б/н, адвокат Тараненко Мирослав Олександрович, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001375 від 15.09.2021, виданого Радою адвокатів Черкаської області, (далі - Адвокат) з однієї сторони та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт), з іншої сторони, а разом - Сторони, уклали цей Договір про наступне:

Згідно з п. 1.1. предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у визначених Клієнтом справах в обсязі та на умовах, передбаченим даним Договором.

Згідно з п. 4.1. розмір гонорару Адвоката за даним договором є фіксованим, встановлюється додатковою угодою та поверненню не підлягає.

Згідно з п. 4.2. Клієнт зобов`язаний оплатити гонорар у строки визначені Адвокатом.

Згідно з п. 4.3. крім оплати гонорару, Клієнт відшкодовує Адвокату всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням його доручення.

Відповідно до копії звіту про виконання договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено про те, що на виконання умов договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року № б/н у цивільній справі № 707/3966/25 у Черкаському районному суді Черкаської області, вчинено наступні дії: консультація та роз`яснення законодавства; вивчення судової практики; підготовка правової позиції; підготовка позовної заяви та заяви про понесені судові витрати, зокрема, вбачається, що адвокатом здійснювалась робота по наданню професійної правової допомоги до 26 листопада 2025 року, тобто до прийняття рішення у справі, що цілком свідчить про об`єктивну можливість подати такий звіт до судових дебатів (ухвалення рішення по суті спору) у даній справі.

Згідно з копії Акта Приймання передачі наданих послуг № 1 від 26 листопада 2025 року, відповідно до якого Сторони склали цей акт приймання-передачі послуг (надалі «Акт») про наступне:

Згідно з п. 1.1. Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступну послугу правову допомогу згідно із договором про надання правової допомоги № б/н від 19.09.2025.

Згідно з п. 1.2. загальна вартість Послуг складає 10 000 (десять тисяч) гривень.

Згідно з п. 1.3. підписанням цього Акту Сторони підтверджують факт належного надання послуг Адвокатом відповідного до положень Договору.

Згідно з п. 1.4. Клієнт не має претензій до Адвоката стосовно якості та повноти наданих послуг, вказаних у п. 1.1. цього Акта.

Згідно з п. 1.5. цей Акт є невід`ємною частиною Договору, складено українською мовою в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін.

Крім того, з довідки про отримання коштів від 01.10.2025 № 1 вбачається, що 01.10.2025 від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року № б/н отримано грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень готівковим способом.

Проте, сплата послуг адвоката не є обов`язковою умовою для відшкодування понесених стороною витрат на правничу допомогу.

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 або його представник цілком могли подати до суду необхідні докази щодо обсягу понесених витрат на професійну правничу допомогу до ухвалення рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторона позивача без поважних причин не подала докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат до закінчення судових дебатів у справі (ухвалення рішення), тому у суду немає згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову, у зв`язку з чим слід відмовити у прийнятті додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» про скасування рішення, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2025 року.

Суддя: Н. С. Волкова