П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Миколаїв

справа № 469/760/17

провадження №22-ц/812/2025/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі прокурора Ібрагімової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гапоненко Н. О. у приміщенні суду у селищі Березанка Миколаївської області, за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Коблівської сільської ради, ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фолкленд» про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2017 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.

Прокурор вказував, що пунктами 1, 4 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проєкт землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0329 га (пасовища) для ведення садівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування, в межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

На підставі зазначеного рішення відділом Держкомзему у Березанському районі 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності серії ЯК №794432 на земельну ділянку площею 0,0329 га з кадастровим номером :12:053:0487.

Надалі пунктом 1 рішення Коблівської сільсьської ради №31 від 16 грудня 2014 року затверджено проєкт землеустрою щодо зміни цільового призначення цієї земельної ділянки з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

На підставі акта прийому-передачі від 19 червня 2015 року право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фолкленд», учасником (засновником) якого відповідно до Протоколу №1 загальних зборів ТОВ «Фолкленд» від 18 травня 2015 року є ОСОБА_1 . У зв`язку з чим реєстраційною службою Березанського РУЮ Миколаївської області 10 липня 2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 .

Прокурор вказував, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулася з порушенням вимог водного та земельного законодавства, а також законодавства у сфері містобудування, оскільки спірна земельна ділянка є прибережною захисною смугою, а тому не могла бути передана у приватну власність для ведення садівництва або для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. За проєктом планування та забудови Березанського району Миколаївської області ведення садівництва або будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в трикілометровій зоні узбережжя Чорного моря не дозволяється. Крім того спірна земельна ділянка накладається на тротуар загального користування, що також свідчить про те, що земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність.

Посилаючись на те, що право власності на спірну земельну ділянку набуто з чисельними порушеннями законодавства заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 просив: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року в частині затвердження проєкту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0329 га (пасовища) для ведення садівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування, в межах території с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; 2) визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільсьської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 16 грудня 2014 року в частині затвердження проєкту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :12:053:0487 з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; 3) визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт від 29 грудня 2012 року серії ЯК №794432 на право власності на земельну ділянку площею 0,0329 га з кадастровим номером :12:053:0487 в с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; 4) витребувати від ТОВ «Фолкленд» у власність Коблівської об`єднаної територіальної громади в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0,0329 га з кадастровим номером :12:053:0487, з нормативною грошовою оцінкою 146 460,93 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року провадження у справі в частині вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до ТОВ «Фолкленд» про витребування земельної ділянки закрито.

Роз`яснено, що спір у цій частині вимог підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Позовні вимоги до Коблівської сільської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Коблівської сільської ради № 31 від 16 грудня 2014 року в частині затвердження проєкту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :12:053:0487 з ведення садівництва на комерційне призначення для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з Коблівської сільської ради та ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір у сумі по 800 грн з кожного.

Рішення суду в частині закриття провадження у справі мотивоване тим, що прокурор заявив в інтересах держави позовну вимогу до юридичної особи ТОВ «Фолкленд» про витребування земельної ділянки, що, виходячи із суб`єктного складу правовідносин, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Рішення суду в частині задоволених вимог мотивовано тим, що зміна цільового призначення земельної ділянки є порушенням інтересів держави щодо використання земельних ділянок водного фонду за цільовим призначенням.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року, визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту від 29 грудня 2012 року серії ЯК №794432, суд виходив з того, що такі вимоги не є ефективним способом захисту прав держави, зважаючи на мету позову захист права власності держави на земельну ділянку, що незаконно вибула з її володіння.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, Миколаївська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині закриття провадження у справі скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на особливості правового регулювання цивільного обороту земельних ділянок водного фонду та неможливості їх передання у приватну власність, а також з урахуванням того, що спірна ділянка була передана у приватну власність як землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року відповідає критерію правомірності та ефективності обраного прокурором способу захисту порушеного права.

ОСОБА_1 достовірно знала, де саме розташована спірна земельна ділянка та те, що вона накладається на землі загального користування тротуар (пішохідну доріжку) та розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та відповідно не могла надаватися у приватну власність та використовуватися для ведення садівництва.

Крім цього прокурор зазначав, що оскільки спір в цій справі виник із земельних правовідносин, об`єктом яких є земельна ділянка водного фонду, що за жодних обставин не може перебувати у власності товариства та використовуватися ним у господарській діяльності, а також участь у спорі спеціального суб`єкту фізичної особи, то цей спір повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Прокурор зазначав, що заявлені позовні вимоги пов`язані між собою, є однорідними, стосуються одного і того ж майна, від вирішення однієї з вимог залежить вирішення інших вимог, а тому ефективний судовий захист інтересів держави в цьому випадку є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи за правилами цивільного судочинства.

Фактичні обставини справи

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проєкт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення садівництва із земель не наданих у власність та постійне користування та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0329 га (пасовища) в межах території населеного пункту Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області для ведення садівництва у с. Коблеве.

29 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК №794432 на право власності на вказану вище земельну ділянку.

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №31 від 16 грудня 2014 року «Про затвердження проєкту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» затверджено проєкт із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0329 га (пасовища) з кадастровим номером :12:053:0487, що перебуває у власності ОСОБА_1 , з ведення садівництва в межах населеного пункту с. Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

04 липня 2015 року Березанським районним управлінням юстиції Миколаївської області проведено реєстрацію переходу права власності на спірну земельну ділянку до ТОВ «Фолкленд». 10 липня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фолкленд» видано свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку № НОМЕР_1 , що вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Зі змісту повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА від 18 квітня 2017 року випливає, що земельна ділянка відповідно до проєкту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року №112, розташована в зоні рекреації, де передбачалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`яток культури; на час зміни цільового призначення земельної ділянки чинною містобудівною документацією був генеральний план с. Коблеве, затверджений рішенням Коблівської сільської ради від 16 грудня 2014 року №28, відповідно до якого спірна земельна ділянка розташована на території рекреаційних закладів.

Згідно з повідомленням відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївській області приблизна відстань ділянки з кадастровим номером :12:053:0487 від урізу води Чорного моря до південної межі земельної ділянки складає 220-225 метрів, до північної межі 298-303 метрів.

Відповідно до листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 18 квітня 2017 року в базах даних відсутні документи дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, розташованих у Березанському районі, замовниками яких є ОСОБА_1 та ТОВ «Фолкленд».

З інформації Коблівської сільської ради від 30 червня 2016 року вбачається, що на спірній земельній ділянці будівельні матеріали, споруди та нерухомі об`єкти відсутні.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення від 26.12.2012 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку

Відповідно до вимог статей 58-61 Земельного кодексу України, 88-90 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.

У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Згідно з ст.17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про охорону земель» розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Статті 21, 393 ЦК України регламентують, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143, від 22.01.2025 у справі №446/478/19).

Оскаржуване рішення Коблівської сільської ради від 26.12.2012 №10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення незаконним та скасування його не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) зроблено висновок, що «рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення… Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою».

Визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги також слід було відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункт 94), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц).

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення; для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним. Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду (постанова ВП ВС від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним та скасування рішення від 26.12.2012 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є правильним, оскільки вказані позовні вимоги прокурора не є ефективним способом захисту.

Щодо позовних вимог до ТОВ «Фолкленд»

Прокурор просив витребувати у ТОВ «Фолкленд» у власність Коблівської об`єднаної територіальної громади спірну земельну ділянку.

Статтею 19 ЦПК України в чинній редакції встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України в редакції, яка діяла на час подання позову, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з п. 6 частини першої статті 12 ГПК України в редакції, яка діяла під час подання позову, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів (див. постанови Великої Палата Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «112. Прокурор просить, серед іншого, визнати недійсними свідоцтва на право власності, видані ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн»; визнати недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» права власності на земельні ділянки; визнати недійсними договір іпотеки, укладений між ТОВ «Сілквей комунікейшн» і ТОВ «Зелена садиба», та договір іпотеки, укладений між ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Зелена садиба»; витребувати земельні ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн».

116. Спір у цій справі в частині наведених у цьому розділі позовних вимог є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав.

118. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

120. Отже, судові рішення в частині зазначених у цьому розділі вимог слід скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити».

У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2021 року в справі №924/454/20 вказано, що: «предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 та ТОВ «Форк» про витребування у відповідачів на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0093, загальною площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів Староушицької селищної ради, в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_3 відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 17 жовтня 2017 року № 22-20678-СГ, з посиланням на положення статей 317, 387, 388 ЦК України у зв`язку із незаконним вибуттям земельної ділянки поза волею власника - держави на підставі наказу позивача, який скасовано згідно з рішенням суду через порушення норм закону та повторного надання земельної ділянки у власність поза межами передбаченої процедури».

У справі № 924/454/20 Верховний Суд касаційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» залишив без задоволення, а оскаржені рішення без змін, тобто, розглянув по суті позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» про витребування у відповідачів на користь держави земельної ділянки за правилами господарської юрисдикції.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зроблено висновок про те, що у разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Крім того зазначено: «у справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17 березня 2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що справа в частині вимог прокурора до ТОВ «Фолкленд» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки спір у цій справі в частині позовної вимоги про витребування земельної ділянки є спором прокурора в інтересах держави до юридичної особи щодо права власності на нерухоме майно.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.