Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2025 Справа №607/15387/25 Провадження №2/607/4496/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача - Захарової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просить усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме житловим будинком шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що на праві господарського відання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення перебуває житловий будинок загальною площею 394,2 кв.м., що розміщений за адресою АДРЕСА_1 , належить до державної власності та переданий на баланс Івано-Франківської філії Концерну РРТ. Цей об`єкт житлової нерухомості є складовою частиною комплексу будівель та споруд спеціального призначення радіотелепередавальної станції Лозова.

Згідно Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщені осіб виданих відділом ЦНАПу Байковецької сільської ради від 25.06.2025 у житловому приміщенні зареєстровані та проживають працівники філії оперативно-технічний та черговий персонал РТС Лозова з сім`ями, за виключенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 , звільнений 09.06.2003 за згодою сторін, наказ № 33-К від 09.06.2003. Право на проживання набув батько ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який і зареєстрував місце проживання сина ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_6 помер та відповідно знятий з реєстрації місця проживання. ОСОБА_1 починаючи з 2003 року не перебуває у трудових відносинах із філією, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг не укладено, комунальні платежі не сплачує, зв`язок з ним втрачено.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , реєстрацію місця проживання даних осіб здійснила працівниця філії ОСОБА_7 (працювала з 1990 по 2007). ОСОБА_7 померла та відповідно знята з реєстрації місця проживання. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у трудових відносинах з філією не перебували та не перебувають, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг не укладено, комунальні платежі не сплачу зв`язок з ними відсутній.

Зі слів мешканців житлового будинку дані особи виїхали за межі України.

ОСОБА_2 , звільнений 04.03.1994 у зв`язку із скороченням штату, наказ № 20-Л від 04.03.1994. Починаючи з 1994 року не перебуває трудових відносинах із філією, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг не укладено, комунальні платежі не сплачує, зв`язок з ним втрачено.

Відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад три роки без поважних причин про що представниками балансоутримувача - Івано- Франківською філією Концерну РРТ складено відповідний Акт про встановлення факту проживання або відсутності проживання зареєстрованих в житловому приміщенні від 17.07.2025.

Івано-Франківська філія рекомендованими листами, за адресою реєстрації місця проживання відповідачів звернулась з вимогою здійснити відповідні дії із зняття реєстрації місця проживання, проте надіслані листи повернулися у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вимоги відповідачі не виконали, що порушує законні права позивача.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.10.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили суд їх задоволити.

Відповідачі належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не надали, тому, згідно з частиною четвертою статті 223, статтею 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.09.2019 №182081717 на праві господарського відання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення перебуває житловий будинок загальною площею 394,2 кв.м., що розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , належить до державної власності в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно Відомості про зареєстрованих у житловому приміщені осіб виданих відділом ЦНАПу Байковецької сільської ради від 25.06.2025 у житловому приміщенні АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.12.1999, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 05.12.1980, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до наказу № 33-К від 09.06.2003 ОСОБА_1 , звільнений 09.06.2003 за згодою сторін.

Також, згідно із наказом №20-Л ОСОБА_2 , звільнений 04.03.1994. у зв`язку із скороченням штату.

Згідно Акту комісії з обстеження житлових умов про фактичне проживання в житловому приміщенні від 17.07.2025, комісією було проведено обстеження житлового приміщення в АДРЕСА_1 , та, за результатами опитування встановлено, що станом на 18.07.2025 в житловому приміщенні проживають ряд осіб, фактично не проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Допитаний як свідок ОСОБА_8 показав, що живе у будинку в АДРЕСА_1 близько 33 роки. Йому відомо, що в будинку зареєстровані, однак не проживають тривалий час ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_1 взагалі не проживав у будинку, тільки був зареєстрований, проживав батько, який помер 13 років назад. ОСОБА_2 теж ніколи не проживав у будинку, тільки був зареєстрований. ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_10 вселилася як донька ОСОБА_11 , виїхала із квартири 15 років тому за кордон - в Іспанію, і з того часу не проживала. Близько 5 років тому навідувалася, однак сина не було.

Такі ж показання суду надали свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є мешканцями будинку в АДРЕСА_1 .

Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі статтею 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 758/8097/18-ц від 18.03.2020 року.

Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що позивачу на праві повного господарського відання належить житловий будинок АДРЕСА_1 , житлові приміщення у якому надавалися працівникам.

На цей час у житлових приміщеннях будинку зареєстровані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.12.1999, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 05.12.1980, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Водночас, згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб), показань свідків та пояснень позивача відповідачі близько 15 років не фактично не проживають у житлових приміщеннях.

Суд враховує, що належним способом захисту є позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У такому разі немає необхідності звертатись із вимогою про зняття з реєстрації місця проживання, адже вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду, зокрема в Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 465/2559/14-ц [4].

Суд зазначає, що позивачем некоректно сформульовані позовні вимоги про зняття із реєстрації відповідачів.

Разом із тим, цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 662/397/15-ц від 08.06.2021.

Крім того, у постанові Верховного суду від 15.09.2021 № 372/2583/18 (61-14185св20) зроблено висновок, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому, встановивши, що позивач при зверненні до суду із позовом посилався на те, що відповідачі більше 15 років не проживають у спірному житловому приміщенні, що є підставою для втрати ними права користування ним, позивачем доведено факт непроживання відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК України строки без поважних причин, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 280-282, 288, 289, 352-355 ЦПК України, статтями 64, 65, 71, 72 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 3028 гривень сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, , вул. Дорогожицька, 10, м. Київ, 04112, телефон: ,

в особі Івано-Франківської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, Код , вул. Чорновола, 19, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018, телефон НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк