Провадження № 2/625/127/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Скляренка М.О.,

за участю секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі його керівника Марії Ткаченко звернулося до Коломацького районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №, укладеним між його сторонами 03 жовтня 2019 року, у розмірі 53909 гривень 93 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 49909 гривень 94 копійки.

Крім того позивач просив суд стягнути із відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 гривні 40 копійок, а також витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 16000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03 жовтня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № у формі електронного документу з використанням електронного підпису, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора.

Як вказала представник позивача, згідно умов вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 гривень 00 копійок, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Також представник позивача зазначила, що згідно умов договору позики перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, яка є невід`ємною частиною цього договору позики, а другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит( транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети, які є невід`ємними частинами цього договору.

Крім того позивач вказав, що ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 , а відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за умовами кредитного договору не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед ТОВ «ІНФІНАНС».

Також , обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача у позові вказала, що 14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор) укладений договір факторингу за №14-07/21 за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №, укладеним між його сторонами 03 жовтня 2019 року.

Крім того у позові зазначено, що 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір відступлення прав вимоги за №10-01/2023 за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №, укладеним між його сторонами 03 жовтня 2019 року.

І, з огляду на те, що відповідач отримані в кредит грошові кошти не повернув, а також не сплатив інші платежі, передбачені умовами договору і у нього виникла заборгованість у розмірі 53909 гривень 93 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості по відсоткам на дату відступлення права вимоги в сумі 49909 гривень 94 копійки, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення із нього на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вищевказаної суми боргу.

17 листопада 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу.

21 листопада 2025 року представником відповідача адвокатом Сологубом С.А., діючим в інтересах ОСОБА_1 , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, не заперечуючи факту укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНФІНАНС» кредитного договору, повністю заперечив проти задоволення позову та просив суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з тих підстав, що: 1) відповідачем повністю визнається, що між ним та позивачем існують договірні грошові зобов`язання, які виникли внаслідок отримання ним кредитних коштів у сумі 4000 гривень 00 копійок за умовами кредитного договору №, укладеним між його сторонами 03 жовтня 2019 року, водночас, погоджений сторонами строк кредитування за договором становив 30 днів (з 20 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року) з відсотковою ставкою 1,4% в день, з огляду на що розмір відсотків, який міг бути сплачений відповідачем на користь позивача складає 1680 гривень 00 копійок (4000 гривень 00 копійок* 1,4%* 30 днів), і після закінчення строку кредитування у первісного кредитора припинилося право нараховувати відсотки за договором; 2) розмір отриманої відповідачем позики складає лише 4000 гривень 00 копійок, водночас, розмір нарахованих та заявлених до стягнення відсотків є непропорційно великою сумою компенсації і не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складового елементу загального конституційного принципу верховенства права, і суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов; 3) позивачем пропущений строк позовної давності, що внаслідок заявлення відповідачем про необхідність застосування судом наслідків спливу позовної давності у спірних правовідносинах, є підставою для відмови у позові; 4) судові витрати по справі необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Не погодившись із запереченнями представника відповідача на позов, викладеними ним у відзиві, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі його керівника Ткаченко М.М. 25 листопада 2025 року шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, де виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Так, представник позивача зазначила, що: 1) враховуючи те, що первісний кредитор - ТОВ «ІНФІНАНС» та позивач - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відносяться до небанківських фінансових установ і вони позбавлені можливості створювати та надавати виписки по карткових рахунках споживачів, водночас у розрахунках заборгованості чітко вказано, з чого саме складається заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості, а також зазначено у відповідності із якими умовами кредитного договору та за який період вона була нарахована; 2) відповідачем не надано будь-яких доказів виконання ним своїх зобов`язань за договором, в тому числі й доказів неправильного нарахування виниклої суми заборгованості за відсотками згідно умов договору; 3) нарахування відсотків за користування кредитом проведено у відповідності із умовами кредитного договору і у межах строку його дії; 4) відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладання кредитного договору, шляхом заповнення та підписання Заяви-Анкети на отримання кредиту, у якій він підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику, а отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір є розумним і справедливим; 5) посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з позовом є необґрунтованими, а тому його заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає; 6) позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а тому стягнення із відповідача таких витрат у сумі 16000 гривень 00 копійок є обґрунтованим.

Не погодившись із запереченнями представника позивача на позов, викладеними ним у відповіді на відзив, представник відповідача адвокат Сологуб С.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , 27 листопада 2025 року шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подав до суду заперечення на відповідь на відзив, де виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником позивача у відповіді на відзив заперечень і мотиви їх відхилення.

Так, представник відповідача адвокат Сологуб С.А. зазначив, що: 1) у відзиві на позовну заяву відповідачем наведений свій контрозрахунок заборгованості, здійснений у відповідності із погодженим сторонами строком кредитування, визначеного договором; 2) у спірних правовідносинах сторони погодили строк дії кредитного договору в 36 місяців, а строк кредитування за договором становив 30 днів (з 20 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року), а строк кредитування є відмінним від строку дії договору, а також від строку виконання зобов`язання за ним; 3) до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 625 ЦК України, позаяк позивачем заявлені до стягнення саме відсотки за кредитним договором; 4) відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, приймає участь у відсічі збройної агресії проти України, а тому з врахуванням гарантій, закріплених у п. 15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на особливий період та час дії правового режиму воєнного стану штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед фінансовими установами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються і не підлягають стягненню; 5) судові витрати по справі необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Не погодившись із запереченнями представника відповідача на позов, викладеними ним у запереченнях на відповідь на відзив, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі його керівника Ткаченко М.М. 04 грудня 2025 року шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подала до суду додаткові письмові пояснення, в яких виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача заперечень, викладених у запереченнях на відповідь на відзив, і мотиви їх відхилення, а також просила суд повністю задовольнити позов.

Так, представник позивача зазначила, що: 1) відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладання кредитного договору, шляхом заповнення та підписання Заяви-Анкети на отримання кредиту, у якій він підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін; 2) відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості за договором, що свідчить про визнання умов договору позичальником; 3) на момент укладення кредитного договору відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувалися пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», і всі нарахування заборгованості по відсотках здійсненні кредитором до 23 лютого 2022 року, а тому відсутні підстави для застосування положень п. 15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; 4) відповідач не повідомляв ні первісного кредитора, а ні позивача про набуття ним статусу військовослужбовця.

Будь-які процесуальні дії, як то вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, водночас у поданій 29 жовтня 2025 року позовній заяві, яка зареєстрована за вх.№1982/01-55/25 (а.с. 1-10), позивач просив суд справу розглядати без участі представника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача та сам відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином (а.с. 130, 133). Водночас, представником відповідача адвокатом Сологубом С.А. до суду подано заяву за вх. ЕС № 2263/01-55/25 від 09 грудня 2025 року (а.с. 197-199), в якій адвокат просив суд провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, а також просив відмовити у задоволенні позову.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас згідно частини третьої вказаної статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За правилами, визначеними ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та його представника за наявними у справі матеріалами, які містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що всім учасникам судового процесу судом створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог і заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, викладених у їх відповідних заявах, об`єктивно, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 03 жовтня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (далі «Товариство») та ОСОБА_1 (далі «Позичальник») укладений договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № в електронній формі, за умовами якого Товариство надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (надалі Правила), які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати і належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами (а.с. 38-43).

Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальника шляхом відтворення позичальником одноразового ідентифікатора (1d217f) (а.с. 44).

Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 і додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, а також додатку №3 і додатку №4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

У пунктах 1.5-1.6 договору сторони погодили, що загальний (максимальний) розмір кредитної лінії становить 20000 гривень 00 копійок. До умов цього договору застосовується фіксована процентна ставка, а порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом договору і Правилами. Максимальний строк користування кредитом (траншем) складає 30 календарних днів, діючий ліміт (сама) кредиту 20000 гривень 00 копійок, максимальна відсоткова ставка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості і складає 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) і річна відсоткова ставка визначаються сторонами у додатку №1 і додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, а також додатку №3 і додатку №4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

Згідно п.1.10 договору строк останнього траншу не може перевищувати строк, вказаний в п.1.2 договору.

Пунктом 1.15 Договору передбачено, що розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем), вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у додатку №1 і додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, а також додатку №3 і додатку №4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Згідно п. 2.3 договору Товариство має право на відступлення права вимоги за цим договором будь-кому без згоди на це позичальника.

Пунктом 2.8 визначено, що позичальник має право на умовах, визначених в Правилах, продовжити строк дії користування поточним кредитом (траншем).

У пунктах 3.1-3.3 договору сторони погодили, що перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заяви-Анкети (додаток №1) і додатка №2 до договору, які є невід`ємною частиною цього договору. В Заявці-Анкеті на отримання першого фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого фінансового кредиту і строк користування ним, інші умови визначено у додатку №2. Підписання Товариством додатку №1 до договору і позичальником додатку №2 до договору є укладанням та підписанням договору в цілому. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником Заявки-Анкети (додаток №3) і додатку №4, які є невід`ємною частиною договору. В заявці-Анкеті на отримання другого і наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше. Строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, сплати пені (в разі простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату), на відповідний рахунок Товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором № від 03 жовтня 2019 року.

Із Заяви - Анкети на отримання кредиту від 20 грудня 2019 року, яка є невід`ємною частиною договору і яка також підписана відповідачем за допомогою електронного підпису шляхом відтворення ним одноразового ідентифікатора(6q2q71), вбачається, що сторони погодили наступні умови кредитування: 1) сума кредиту 4000 гривень 00 копійок; 2) термін кредиту 30 днів; 3) спосіб отримання кредиту платіжна карта (а.с. 86).

Вищевказані умови кредитування погодженні сторонами і в пропозиції та акцепті оферти від 20 грудня 2019 року на отримання 3 траншу кредиту згідно Заявки- Анкети № від 20 грудня 2019 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 жовтня 2019 року, які також підписані відповідачем за допомогою електронного підпису шляхом відтворення ним одноразового ідентифікатора(6q2q71) (а.с. 106-107).

Враховуючи вищевикладене, договір № є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», позаяк позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Як вбачається із інформації, наданої ТОВ "Універсальні платіжні рішення", датованої 08 вересня 2025 року, а також довідки, виданої директором ТОВ «ІНФІНАНС» (а.с. 118-119), 20 грудня 2019 року о 21 годині 46 хвилині за допомогою платіжної системи iPay.ua на виконання кредитного договору № на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 перераховано грошові кошти в сумі 4000 гривень 00 копійок.

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером відповідачу не належить, матеріали справи не містять. Не надано відповідачем і доказів того, що на картковий рахунок № НОМЕР_2 не було перераховано суму у розмірі 4000 гривень 00 копійок. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що боржник має доступ до свого рахунку, а тому саме він мав би надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження тієї обставини, що кошти від кредитора на виконання умов укладеного договору не надходили на його кредитний рахунок.

Згідно п. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються у відповідності із Законами України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових і безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

У відповідності із п.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» (надалі - Клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (надалі фактор) укладений договір факторингу № 14-07/21 (а.с. 14-33), за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах боржників, а Фактор зобов`язується їх прийняти і передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перераховано ТОВ «ІНФІНАНС» оплату у сумі 1561454 гривень 09 копійок згідно договору факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення за №М1 від 14 липня 2021 року (а.с. 31).

Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року(а.с. 37), TOB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № на загальну суму 41939 гривень 99 копійок.

10 січня 2023 року між TOB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір відступлення прав вимоги за №10-01/2023 (а.с. 50-79), за умовами якого TOB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало (відступило) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні TOB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а.с. 80), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № на загальну суму 73159 гривень 91 копійка, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості по відсоткам в сумі 69159 гривень 92 копійки.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 120-131), наданого ТОВ «ІНФІНАНС», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 14 липня 2021 року складає 41939 гривень 99 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості за відсотками у сумі 37940 гривень 00 копійок.

Водночас, відповідачем 19 січня 2020 року здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитом у сумі 00 гривень 01 копійка і сплачено відсотки у сумі 1736 гривень 00 копійок, а отже відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин із ТОВ «ІНФІНАНС».

У відповідності із розрахунками заборгованості за кредитом, наданими TOB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кредиторам грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом і відсотками, внаслідок чого станом на 10 січня 2023 року та 09 жовтня 2025 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 73159 гривень 91 копійка, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості за відсотками в сумі 69159 гривень 92 копійки (а.с. 18-19), водночас, сума загальної заборгованості за кредитним договором, яка заявлена позивачем до стягнення, становить 53909 гривень 93 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 3999 гривень 99 копійок; заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 49909 гривень 94 копійки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За правилами, визначеними ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплене визначення, згідно якого електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» ).

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (п.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Приписами, закріпленими у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет - магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року. Проте, у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно положень, закріплених у ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За правилами, визначеними ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). А у ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, згідно якого до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності із ч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог, закріплених у ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За правилами, визначеними ч.1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів, закріплених у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як з`ясовано судом, договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 жовтня 2019 року, невід`ємною частиною якого є Заява - Анкета на отримання кредиту від 20 грудня 2019 року, укладений його сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію", і підписаній особисто відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису шляхом відтворення одноразового ідентифікатора, і в ньому викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку, платежі за додаткові та супутні послуги, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідач був ознайомлений з умовами кредитування.

Підписавши договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позичальник у відповідності із ст.ст. 3 та 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Також судом з`ясовано, що факт отримання кредитних коштів (траншу) у сумі 4000 гривень 00 копійок згідно умов вказаного договору № від 03 жовтня 2019 рокувідповідачем не заперечується і підтверджений відповідними доказами, наявними у матеріалах справи. Водночас, доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами. Крім того, у судовому засіданні з`ясовано, що факт отримання відповідачем кредитних коштів (траншу) мав місце, а також те, що відповідачем 19 січня 2020 року здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитом в сумі 00 гривень 01 копійка і сплачено відсотки у сумі 1736 гривень 00 копійок.

З врахуванням встановлених судом обставин справи на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і необхідність стягнення із відповідача заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом в межах строків користування, визначених кредитним договором.

Так, надані позивачем розрахунки розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом не можуть бути взяті до уваги судом з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 жовтня 2019 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатках №1 і № 2 до договору при наданні першого траншу кредиту, а також додатках № 3 і № 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту.

Строк користування кожним траншем є окремим і визначається згідно умов договору, зокрема, додатками № 3 і № 4 при наданні другого і наступних траншів (п.1.2 договору).

Пунктами 1.6, 1.15, 3.1.1 договору також передбачено, що конкретні умови надання траншу кредиту, зокрема, його розмір, процентна ставка, строк користування, визначаються сторонами у додатках до договору та Заявці-Анкеті.

У п.1.6 договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20000 гривень 00 копійок, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %.

Водночас, у пропозиції надання 3 траншу кредиту та акцепті оферти від 20 грудня 2019 року, які підписані відповідачем, сторонами конкретно визначені умови отримання цього траншу в межах основного договору, де вказано: розмір кредиту (траншу) складає 4000 гривень 00 копійок; строк користування кредитом (траншем) 30 днів, відсоткова ставка 1,4% за один день користування кредитом; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 1680 гривень 00 копійок.

У відповідності із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, згідно позиції Верховного Суду припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, № 912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Враховуючи вищевказане, оскільки Заявкою-Анкетою, пропозицією та акцептом оферти на отримання 3 траншу кредиту від 20 грудня 2019 року сторонами визначено конкретні умови надання кредиту (траншу), його розмір, процентну ставку, строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Водночас, звертаючись до суду із цим позовом ТОВ «KОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання ТОВ «KОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на те, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців, а також передбачено сплату відсотків протягом усього строку користування кредитними коштами, суд не бере до уваги з огляду на таке.

Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, кредитним договором та визначеними сторонами у пропозиції та акцепті оферти на отримання 3 траншу кредиту від 20 грудня 2019 року умовами надання окремого траншу кредиту автоматичної пролонгації строку користування поточним кредитом (траншем) не передбачено, і строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, сплати пені (в разі простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату) на відповідний рахунок Товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором № від 03 жовтня 2019 року (пункт 3.3 договору).

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази пролонгації договору (продовження/зміни строку дії користування поточним траншем (кредитом)), а саме попередньої сплати відповідачем відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати пені (в разі простроченої заборгованості та вимоги Товариства про її сплату) на відповідний рахунок Товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором № від 03 жовтня 2019 року, як то передбачено п.3.3 кредитного договору.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав зобов`язання з повернення чергового траншу та відсотків за користування траншем, що нараховані протягом визначеного строку користування траншем (30 днів) з 20 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року. З огляду на те, що продовження або зміни строку користування траншем не відбулося, то з 20 січня 2020 року кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом.

Водночас, зазначений у договорі строк 36 календарних місяців є загальним строком дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 03 жовтня 2019 року, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту 20 000 гривень 00 копійок окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору і з визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.

Таким чином, за період з 20 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року розмір відсотків, який має бути сплачений відповідачем позивачеві складає 1680 гривень 00 копійок (4000 гривень 00 копійок х 1,4% х 30 днів).

Водночас, відповідачем 19 січня 2020 року здійснювалося часткове погашення за кредитом в сумі 1736 гривень 01 копійка, з яких: 00 гривень 01 копійка за кредитом та 1736 гривень 00 копійок за відсотками.

Таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 3943 гривні 99 копійок (4000 гривень 00 копійок (сума отриманого кредиту (траншу)) + 1680 гривень 00 копійок (сума нарахованих процентів за користування кредитом (траншем) в межах строку кредитування) 1736 гривень 01 копійка (сума часткового погашення за кредитом) = 3943 гривні 99 копійок).

Крім того, суд звертає увагу й на те, що сума отриманої відповідачем позики складає лише 4000 гривень 00 копійок, водночас розмір заявлених позивачем до стягнення відсотків складає 49909 гривень 94 копійки, що є непропорційно великою сумою компенсації та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

Також слід зазначити, що доводи представника відповідача, викладені ним в запереченнях на відповідь на відзив щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині не нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі з наступних підстав.

Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Згідно довідки за №1350, виданої 13 червня 2025 року ТВО командира військової частини НОМЕР_3 майором ОСОБА_2 , лейтенант ОСОБА_1 з 05 грудня 2024 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 186).

Таким чином, матеріали справи містять відповідні документи щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від нарахованих процентів за користування кредитом в розумінні ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» лише з 05 грудня 2024 року, а тому відсотки за користування кредитними коштами за період із 20 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року нараховані правомірно і мають бути стягнутими із відповідача на користь позивача.

З приводу застосування до спірних правовідносин позовної давності, про що заявлено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Так, згідно ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, карантин на території України був встановлений безперервно з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

В подальшому Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого неодноразово було продовжено та який діє до тепер.

Згідно приписів, закріплених у п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Водночас, п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України діяв до 04 вересня 2025 року і його виключено на підставі Закону України Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності №4434-ІХ від 14 травня 2025 року.

Як з`ясовано у судовому засіданні кредитний договір № укладений між його сторонами 03 жовтня 2019 року.

Пунктом 7.10 Договору (а.с. 43) визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань.

Із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 120-131), наданого ТОВ «ІНФІНАНС», вбачається, що останнє погашення заборгованості за кредитом відповідачем здійснювалося 19 січня 2020 року, а тому саме із цієї календарної дати слід відраховувати строк позовної давності в три роки. Водночас, враховуючи те, що перебіг позовної давності був зупинений з 12 березня 2020 року по 4 вересня 2025 року, а позивач звернувся до суду із позовом 29 жовтня 2025 року, тобто до спливу позовної давності, визначені законом підстави для застосування судом позовної давності відсутні.

Також, за правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 177 гривень 07 копійок (3943 гривні 99 копійок (розмір задоволених вимог) х 100% : 53909 гривень 93 копійки (розмір заявлених вимог) = =7, 31 % (відсоток задоволених вимог); 2422 гривні 40 копійок (сума сплачених позивачем судових витрат) х 7,31 % (відсоток задоволених вимог) : 100% = 177 гривень 07 копійок (розмір судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог).

Вирішуючи питання про стягнення із відповідачки заявлених до стягнення у порядку ст. 137 ЦПК України витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Так, у відповідності із ст.ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "Eastпроти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас чинне цивільне процесуальне законодавство України визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У відповідності з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України визначені такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За умовами договору про надання правової допомоги за №01-07/2024, укладеного 01 липня 2024 року між адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» в особі керуючого партнера Бурдюг Тетяни Вікторівни та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 92-99).

Пунктом 2.1 договору визначено, що адвокатське об`єднання надає юридичну допомогу на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 та 4.3 договору про надання правової допомоги вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними Додатками до цього договору (форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору). Клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Факт надання послуг за договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена Додатком №2 до Договору), який готується адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.

Згідно наданих до суду заявки на надання юридичної допомоги за №804 (яка є невід`ємною частиною до Договору про надання правової допомоги за №01-07/2024 від 01 липня 2024 року), складеної 01 вересня 2025 року, а також витягу з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року, сторони погодили вартість наданої професійної правничої допомоги, пов`язаної з представництвом інтересів ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в суді за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № у розмірі 16000 гривень 00 копійок (а.с. 104-105), зокрема: 1) надання усної консультації з вивчення документів, час витрачений на виконання робіт 2 години, вартістю 4000 гривень 00 копійок; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, час витрачений на виконання робіт 4 години, вартістю 12000 гривень 00 копійок.

За змістом ст. 137 ЦПК України за умови доведеності факту надання правничої допомоги та вартості таких послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи, відповідно до ч. 8 ст. 141 цього ж Кодексу, не мають правового значення.

Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3 та 4 ст. 141 ЦПК України у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

З огляду на вказане вище, зважаючи на принципи розумності та співмірності фактично наданої адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» професійної правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, врахувавши співвідношення ціни позову до таких витрат, витрачений адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» час на надання цієї допомоги, яка фактично звелася до усної консультації клієнта та складання адвокатським об`єднанням позовної заяви, а також взявши до уваги те, що судова практика у справах про стягнення сум заборгованості за кредитними зобов`язаннями є сформованою та відносно сталою, що, в свою чергу, не потребувало від адвоката вивчення змінених позицій Верховного Суду, відшукувати докази для підтвердження заявлених вимог, витрачати час на деталізоване ознайомлення із позицією відповідача в цій справі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із відповідача на користь розивача, із 16000 гривень 00 копійок до 3000 гривень 00 копійок.

Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося одне судове засідання, яке проведено судом за відсутності представника адвокатського об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС».

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших.

Таким чином із відповідача на користь позивача суд вважає за необхідне стягнути 3000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 137,141, 259, 264, 265, 274-279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ідентифікаційний код юридичної особи 44276926) заборгованість за кредитним договором №, укладеним між його сторонами 03 жовтня 2019 року, у розмірі 3943 (три тисячі дев`ятсот сорок три) гривні 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ідентифікаційний код юридичної особи 44276926) витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ідентифікаційний код юридичної особи 44276926) судовий збір, сплачений позивачем, у розмірі 177 (сто сімдесят сім) гривень 07 (сім) копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 09 грудня 2025 року.

Суддя М.О. Скляренко