Справа №705/4246/24
2/705/681/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Заповітряній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 роки в с. Рижавка Уманського району помер його дядько ОСОБА_4 .

В періоді часу з моменту смерті його цивільної дружини ОСОБА_5 2011 року до смерті дядька саме він з дружиною за ним та його з ОСОБА_5 спільним сином ОСОБА_6 здійснював догляд, кожного року забираючи їх до себе в м. Ульянівку (на сьогодні Благовіщенське) Кіровоградської області, а на літо переїздивши в с. Рижавка.

Його дядько та син дядька потребували постійного догляду, оскільки періодично зловживали алкогольними напоями, хворіли, не мали самостійного заробітку, аде не працювали ніде, а тому потребували їх з дружиною допомоги, як матеріальної, так і фактичної.

Так, після смерті ОСОБА_5 у 2011 році залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8453 га, що розташована на території колишньої Рижавської сільської ради, на сьогодні Ладижинської сільської ради, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, яку по факту спільного проживання з спадкодавицею ОСОБА_5 успадкував її син ОСОБА_6 , продовжував нею користуватися, здаючи її в оренду місцевому фермерському господарству.

Після смерті його дядька ОСОБА_4 також залишилася земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах колишньої Рижавської сільської ради, тепер Ладижинської сільської ради Уманського району площею 2,8275 га, у вілповідності до Державного акту на право приватної власності на землю.

Після смерті його дядька, він з дружиною вимушений був забрати до себе в м. Благовіщенське свого племінника сина покійного дядька та його цивільної дружини ОСОБА_6 , який не міг самостійно себе обходити через зловживання алкоголем. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 також помер та через відсутність його реєстрації в м. Благовіщенське він вимушений був його поховати в с. Рижавка Уманського району Черкаської області та саме він отримав свідоцтво про смерть.

Після смерті дядька, його цивільної дружини та їх сина, жодних спадкоємців крім нього, його тітки відповідача по справі, двоюрідної бабусі ОСОБА_6 , а також його рідної сестри ОСОБА_3 , не залишилося.

Однак оформити спадщину у нотаріуса він не має можливості, оскільки відсутня реєстрація його місця проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 , тому що він був необізнаний з такою необхідністю через відсутність відповідної освіти та з міркувань того, що інших родичів все рівно немає, а відтак особа, що фактично проживає зі спадкодавцем і буде спадкоємцем його майна. Єдиною далекою родичкою спадкодавця ОСОБА_6 є відповідач у справі, при тому, що жодних перепон від неї в оформленні спадщини ним не заявлялося.

У відповідності до вимог законодавства, по факту його спільного проживання з племінником ОСОБА_6 він є особою, що фактично прийняла спадщину, разом з тим, за формальних процедур нотаріального оформлення, вказаних у законодавстві, іншого порядку, ніж звернення до суду з таким позовом, не вбачається.

Згідно вимог ст. 1265 ЦК України, він є спадкоємцем п`ятої черги за законом, так як його мати ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ), що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Вільхова Ульянівського району Кіровоградської області, померла, є донькою ОСОБА_9 , що загинув у ІІ Світовій війні, свідоцтва про смерть та про народження якого не зберіглося в органах РАЦСу; мати ОСОБА_4 ОСОБА_10 та її донька відповідач у справі ОСОБА_2 є рідними сестрами. Тому спадкодавець ОСОБА_6 є двоюрідним племінником позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає в АДРЕСА_1 , а також внучатим племінником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . З огляду на що, а також, у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців та будь-яких родичів у спадкодавця, наявністю у відповідачів права на обов`язкову частку в спадщині, саме вони мають бути співвідповідачами у справі.

Отже, племінник ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично успадкував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8453 га, що розташована на території колишньої Рижавської сільської ради, зараз Ладижинської сільської ради, Уманського району у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю, після смерті його матері ОСОБА_5 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах колишньої Рижавської сільської ради, зараз Ладижинської сільської ради, Уманського району площею 2,8275 га у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю і саме йому належало на момент смерті його батьків, хоч ним і не було отримано відповідних свідоцтв про право на спадщину.

Просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що спадкодавець ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є двоюрідним племінником позивача ОСОБА_1 .

Встановити факт його спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Рижавка Уманського району на момент смерті ОСОБА_6 .

Визнати право власності в порядку спадкування як спадкоємця п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8453 га, що розташована на території колишньої Рижавської сільської ради (на сьогодні Ладижинської сільської ради) Уманського району Черкаської області, у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю № І-ЧР № 009733 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах колишньої Рижавської сільської ради, тепер Ладижинської сільської ради Уманського району площею 2,8275 га, у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю № І-ЧР № 009732.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Прудивуса М.А. надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає, підтверджує факт проживання та здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_4 до дня його смерті в с. Рижавка Уманського району.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляла.

Суд, врахувавши процесуальну позицію позивача та його представника, а також відповідача ОСОБА_2 , викладену у заявах, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно п. 7 Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Аналіз даних норм законодавства дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Судом достовірно встановлено, що місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Благовіщенською міською радою Кіровоградської області 17.02.2021 за вих. № 385.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є: батьком ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_7 , актовий запис про народження № 54.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Грушківським районним відділом РАГС, батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , актовий запис про народження № 2359. На вказаному свідоцтві про народження наявна відмітка про те, що 13.07.1954 Вільховецьким с/р зареєстровано шлюб ОСОБА_12 з ОСОБА_11 , та зміною прізвища, у зв`язку з цим з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_15 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є: батьком ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_16 . Актовий запис про народження № 17.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с. Рижавка Уманського району Черкаської області, актовий запис про смерть № 10.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Уманському району Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 2.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Рижавською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Рижавка Уманського району Черкаської області, актовий запис про смерть № 15.

Згідно довідки виданої виконкомом Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області 19.11.2012 за вих. № 261, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 до дня смерті проживала і була прописана в АДРЕСА_3 . Разом зі спадкодавцем на день її смерті проживали і були зареєстровані: її співмешканець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Така інформація надана виконавчим комітетом на підставі погосподарської книги № 8.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 009733 ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Рижавської сільської ради № 20-1 від 20.04.2001, є власником земельної ділянки площею 2,8453 га, розташованої на території Рижавської сільської ради Уманського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки :01:1132. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 414-34.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 009732 ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Рижавської сільської ради № 20-1 від 20.04.2001, є власником земельної ділянки площею 2,8275 га, розташованої на території Рижавської сільської ради Уманського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки :01:1131. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 585-34.

Згідно повідомлення Другої уманської державної нотаріальної контори від 08.01.2025 за № 11/01-16, за даними Спадкового реєстру та згідно алфавітних книг обліку спадкових справ інформація про заведення спадкових справ після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 , відсутня.

Згідно відповіді Голованівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 196-33.3-20 від 15.04.2025, на запит суду за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про народження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , знаходяться в Благовіщенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Вказані громадяни, народилися в с. Вільхове колишнього Благовіщенського району Кіровоградської області, а тому архів зберігається у Благовіщенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Благовіщенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.05.2025 за вих. № 109-33.1-21 направив на адресу суду:

- копію актового запису про народження № 2356 (поновлений) від 10.07.1950 року складеного Благовіщенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Відповідно до якого матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_18 ;

- копію актового запису про народження № 2359 (поновлений) від 10.07.1950 складеного Благовіщенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_14 . Відповідно до якого батьком ОСОБА_12 вказаний ОСОБА_13 ;

- копію актового запису про народження № 3 від 28.02.1947, складеного виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , згідно із яким батьком ОСОБА_2 , вказаний ОСОБА_20 .

В архіві Благовіщенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та за відомостями державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутні актові записи про державну реєстрацію народження ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 .

Факт, про вставлення якого просить позивач, має юридичне значення для охорони його прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації своїх спадкових прав.

Так, проживаючи разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на день смерті останнього, позивач фактично був зареєстрований за іншою адресою. Разом з тим, ОСОБА_1 здійснив його поховання та фактично прийняв спадщину, що не заперечувалося відповідачем по справі ОСОБА_2 , та не було спростовано відповідачем ОСОБА_3 .

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали разом, як співмешканці та мали спільного сина, а саме спадкодавця ОСОБА_6 . У власності матері спадкодавця ОСОБА_5 та у власності його батька ОСОБА_4 перебували дві земельні ділянки, право власності на які, після смерті кожного із них, в порядку спадкування за законом перейшло до їх сина ОСОБА_6 , оскільки в зареєстрованому шлюбі батьки ОСОБА_6 не перебували, а останній проживав разом із ними на час відкриття спадщини, тому згідно вимог законодавства є таким, що фактично прийняв спадщину. Спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відкривалася та за життя ОСОБА_6 свої спадкові права не оформив, тому спадкове майно у виді двох земельних ділянок станом на час звернення позивача до суду рахуються за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по одній земельній ділянці за кожним.

За станом здоров`я за життя ОСОБА_6 потребував допомоги, оскільки хворів на хронічну серцево-судинну недостатність, кардіосклероз та атеросклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті, надану позивачем по справі, який і займався похованням та допомагав ОСОБА_6 .

За встановлених судом обставин цілком можна дійти висновку, що дійсно позивач по справі є двоюрідним дядьком спадкодавця ОСОБА_6 , оскільки згідно наданих суду документів, в тому числі витребуваних під час розгляду справи, доведено, що батько матері позивача ОСОБА_21 ОСОБА_13 є рідним братом матері ОСОБА_4 (батька спадкодавця ОСОБА_6 ) ОСОБА_18 .

Єдиний зі спадкоємців, хто виявив бажання прийняти спадщину після смерті ОСОБА_6 , є позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки він є спадкоємцем п`ятої черги за законом як родич спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, та як було встановлено судом і не спростовано відповідачами по справі, на момент відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем.

Інші спадкоємці, відповідачі по справі не виявили бажання прийняти спадщину, оскільки не вчинили жодних дій, передбачених цивільним законодавством, для реалізації такого права, не були зареєстровані та фактично не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на наведене, судом може бути встановлено факти родинних стосунків позивача із спадкодавцем та постійного проживання з ним, на момент відкриття спадщини.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно приписів ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Встановлені судом обставини та факти, що мають юридичне значення, свідчать про те, що після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки, право власності на які до спадкодавця перейшли також в порядку спадкування, але таке право спадкодавцем за життя оформлене не було, а єдиним спадкоємцем після його смерті, який фактично прийняв спадщину, є позивач по справі ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом.

З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції відповідача та встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 і в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,8453 га, що розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ЧР № 009733, виданого 14.09.2001 Рижавською сільською радою; земельну ділянку, площею 2,8275 га, що розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ЧР № 009732, виданого 14.09.2001 Рижавською сільською радою, і таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рижавка Уманського району Черкаської області, є двоюрідним племінником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Встановити факт про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , постійно проживав разом із ОСОБА_6 у с. Рижавка Уманського району Черкаської області, на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_7 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- земельну ділянку площею 2,8453 га, що розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ЧР № 009733, виданого 14.09.2001 Рижавською сільською радою.

- земельну ділянку, площею 2,8275 га, що розташована на території Рижавської сільської ради Уманського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ЧР № 009732, виданого 14.09.2001 Рижавською сільською радою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 02.09.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський