УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Баланович М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівне скаргу ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою на дії приватного виконавця під час здійснення виконавчого провадження. Просить визнати дії Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича щодо утримання та відмови у негайному поверненні коштів у сумі 8053,10 грн неправомірними. Зобов"язати Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. негайно винести постанову про повернення на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» незаконно стягнутих коштів у сумі 8053,10 грн; зобов"язати Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ» (та/або всіх рахунків), оскільки на нього надходять кошти, які законодавством встановлено імунітет.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання скаржник не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином, до суду надійшла заява від 03.12.2025 року, прсоив відмовити в задоволенні клопотання представника Приватного виконавця про відкладення судового засідання. Провести судове засідання в режимі відеоконференції, у разі будь-якої технічної неможливості його підключення, провести засідання без його участі, за наявними матеріалами..

Представник приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П.- адвокат Дяденчук А.І. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимогст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.09.2025 року позовну заяву Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь AT КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 18.04.2019 року у розмірі 227389,33 грн. та судовий збір у розмірі 2728,67 грн.

Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист по справі №183/12499/24.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. від 05.11.2025 відкрито виконавче провадження ВП №79514745 з виконання рішення у справі №183/12499/24.

10.11.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. винесена Постанова про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні ВП №79514745.

07.11.2025 року ОСОБА_1 подав заяву про визначення поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», рахунком для здійснення видаткових операцій.

У листі від 12.11.2025 року №39621 приватний виконавець зазначає, що на момент надходження заяви ОСОБА_1 від 07.11.2025 року платіжна інструкція щодо списання коштів зі згаданого рахунку вже перебувала на опрацюванні в банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

В ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження`наведено перелік коштів та рахунків, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту, зокрема на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно ст.56 Закону України «Про виконавче провадження`арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з ч. 3ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження`не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з п. 1 ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження`підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Зазначене рішення приватного виконавця про накладення арешту на грошові кошти прийнято на підставі та в межах повноважень, наданих приватному виконавцеві.

Тобто приватний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першоїстатті 34 цього Закону.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

У цій постанові також вказано, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц, який полягає у тому, що зарахування коштів заробітної плати на картковий рахунок змінює їх правову природу і в зв`язку з чим, на ці кошти можливе накладання арешту у виконавчому провадженні.

Разом з тим, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю на своєчасне одержання соціальних (пенсійних) виплат.

Відповідно до змісту положення ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» заява №25701/94, пп.79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Зокрема, зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» №17767/08, п.72, від 19 червня 2012 року).

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про недопустимість звернення стягнення на соціальні виплати, які боржник отримує на дітей.

Отже, з наданих суду доказів, а саме відомостей з ПФУ про застраховану особу ОСОБА_1 , виписки по картці АТ «ПУМБ» вбачається, що вказані соціальні виплати є власністю боржника, на які згідно із законом не допускається звернення стягнення, а тому накладання арешту приватним виконавцем, а згодом і продовження стягнення цих коштів в рахунок заборгованості є протиправним, що порушує права та інтереси боржника.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, зокрема в частині щодо зобов`язання приватного виконавця вжити заходів для зняття арешту саме з грошових коштів, які є соціальною виплатою.

В той же час, доводи скаржника про повернення йому коштів у сумі 8053,10 грн, як безпідставно стягнутих, суд відхиляє, оскільки вказані кошти стягувались приватним виконавцем в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення боргу, на підставі виконавчого листа №183/12499/24, а державний виконавець не є власником чи розпорядником цих стягнутих коштів, тому вимоги боржника про повернення йому коштів в межах розгляду скарги на дії, бездіяльність рішення державного виконавця задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.258,260,447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича задоволити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича щодо незняття арешту з грошових коштів, які є соціальною виплатою, що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», накладеного в межах виконавчого провадження №№79514745.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича зняти арешт з грошових коштів, які є соціальною виплатою, що обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ».

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2025 року.

Суддя І.О.Гордійчук