ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 645/2170/20

провадження № 22-ц/818/4379/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсного правочину за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 16 червня 2025 року, постановлене під головування судді Сітало А.К.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 308 000 грн в рахунок відшкодування вартості квартири АДРЕСА_1 та отриманих відповідачем за договором купівлі-продажу від 18 лютого 2016 року, який був визнаний недійсним на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2017 року, стягнути з відповідача на його користь 54 473,32 грн в рахунок відшкодування інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 23163,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 16 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 308 000 грн в рахунок відшкодування вартості квартири АДРЕСА_1 , отриманих відповідачем за визнаним недійсним рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року договором купівлі-продажу, який було укладено 18 лютого 2016 року та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим номером 181 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 54 473,32 грн в рахунок відшкодування інфляційних втрат та 3% річних у сумі 23163,00 грн, а всього 385636,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3856,36 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Ципліцький Дмитро Олегович просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, безпідставно не взяв до уваги, що 15 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. було посвідчено Договір позики №1294 в сумі 79 200,00 грн на строк до 15 липня 2017 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , одночасно в забезпечення договору позики між сторонами було укладено Договір іпотеки №1295, згідно з яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики, відповідач вирішив у встановлений законом порядок звернути стягнення на предмет іпотеки. 30 червня 2015 року ОСОБА_2 було направлено повідомлення ОСОБА_3 про порушення нею основного зобов`язання та вимогу про усунення порушення. Сума заборгованості станом на 30 червня 2015 року відповідно до п. 7 Договору позики становила 106 392, 00 грн. ОСОБА_3 після отримання повідомлення належним чином не виконала зобов`язання. 18 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстрі №181. Відповідно до звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 19 лютого 2016 року було в повному обсязі погашено заборгованість за договором позики в розмірі 106 392, 00 грн., а залишок коштів у розмірі 201 608, 00 грн. у відповідності до ч. 7 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» повернуто ОСОБА_3 як іпотекодавцю. У листі від 20 лютого 2016 року ОСОБА_3 підтвердила, що нею було отримано звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки та залишок грошових коштів після задоволення вимог відповідача у розмірі 201 608, 00 грн. Незважаючи на те, що повний розрахунок після звернення стягнення на предмет іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбувся, остання 15 березня 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року по справі №644/2494/16-ц (провадження №2/644/658/17) позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення. Однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року по справі №644/2494/16-ц було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстрі №181. Проте, 13 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель за іпотечним договором ОСОБА_2 відступив права за вказаним іпотечним договором ОСОБА_6 після укладення договору про відступлення права вимоги за договором позики посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. 15.07.2014 року. Таким чином, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги за договором позики і іпотечним договором відбулася заміна первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор отримав всі права первісного кредитора за зобов`язаннями. Оскільки за договором відступлення права відбулась заміна первісного кредитора на нового і відповідно перехід всіх прав за зобов`язанням, то у разі виникнення спору на підставі договорів, належним відповідачем буде новий кредитор, а не ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок відповідача повернути грошові кошти позивачу у сумі 308000,00 грн, які ним були отримані при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., зареєстрованого в реєстрі №181, виник з часу ухвалення рішення Апеляційним судом Харківської області про визнання даного договору недійсним, тобто з 12 жовтня 2017 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані з 12.10.2017 року по 14.04.2020 року, і які не оспорювалися відповідачем, інфляційні втрати складають 54473,32 грн, 3 % річних складають- 23163,00 грн. Щодо тверджень представника відповідача, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, оскільки 13 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель за іпотечним договором ОСОБА_2 відступив права за вказаним іпотечним договором ОСОБА_6 після укладення договору про відступлення права вимоги за договором позики посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. 15.07.2014 року. Суд зазначив, що дані договори ніяким чином не впливають на обов`язок ОСОБА_2 повернути гроші отримані від ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 15 липня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. було посвідчено Договір позики №1294 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , одночасно в забезпечення договору позики між сторонами було укладено Договір іпотеки №1295, згідно з яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки.

30 червня 2015 року ОСОБА_2 було направлено повідомлення ОСОБА_3 про порушення нею основного зобов`язання та вимогу про усунення порушення. Сума заборгованості станом на 30 червня 2015 року відповідно до п. 7 Договору позики становила 106 392, 00 грн.

18 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстрі №181.

Продаж вчинено за 308 000,00 грн, які покупець передав продавцю до підписання договору.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року по справі №644/2494/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстрі №181.

13 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір відступлення права за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель за іпотечним договором ОСОБА_2 відступив права за вказаним іпотечним договором ОСОБА_6 після укладення договору про відступлення права вимоги за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. 15.07.2014 року.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначав, що 18 лютого 2016 року позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. за реєстровим номером 181. Реалізація даної квартири відбулась на підставі договорів позики та іпотеки укладених 15 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу від 18 лютого 2016 року продаж квартири здійснено за суму 308000,00 грн., які продавець ОСОБА_2 отримав від покупця ОСОБА_1 повністю до підписання договору. Але, 15 березня 2016 року іпотекодавцем ОСОБА_3 було подано позовну заяву до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в якій вона просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 лютого 2016 року. Рішенням суду першої інстанції від 06 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року по справі № 644/2494/16-ц було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 лютого 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. за реєстровим номером 181. Вказане судове рішення набрало законної сили 12 жовтня 2017 року та було звернено до виконання, про що свідчить той факт, що 13 грудня 2017 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права за іпотечним договором, посвідчений ПНХМНО Вахрушевою О.О. за р.№ 1295, відповідно до якого первісний іпотекодержатель за іпотечним договором ОСОБА_2 відступив права за вказаним іпотечним договором ОСОБА_6 після укладання з останнім договору про відступлення права вимоги за договором позики.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм ст.1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правових або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочинам.

Набуття чи збереження майна буде безпідставними не тільки за умови відсутності відповідної підстави із самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відтак, для виникнення зобов`язання, передбаченого положеннями ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, з якою це відбулося.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Далі, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1,2 ст.205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, отримання коштів.

Норма закону, зазначена у положеннях ч.1 ст.1212 ЦК України застосується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року по справі № 644/2494/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між сторонами 18 лютого 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. за реєстровим номером 181.

За вказаним договором позивач передав відповідачеві 308 000,00 грн, в якості оплати вартості квартири.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача виник обов`язок повернути грошові кошти позивачу у сумі 308000,00 грн, які ним були отримані у зв`язку із укладенням договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2016 року. І такий обов`язок виник з часу ухвалення рішення Апеляційним судом Харківської області про визнання даного договору недійсним, тобто з 12 жовтня 2017 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, отримавши кошти при укладенні договору не повернув їх після визнання договору купівлі-продажу недійсним, набув їх без належної та достатньої правової підстави.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не наведено доказів правомірності підстав набуття зазначених коштів.

Таким чином висновок суду про наявність підстав для повернення безпідставно отриманих коштів відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_2 безпідставно отримав кошти та своєчасно не повернув, то з нього, крім отриманої грошової суми, підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

У статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.

Доводи представника апелянта, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, оскільки 13 грудня 2017 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення права за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель за іпотечним договором ОСОБА_2 відступив права за вказаним іпотечним договором ОСОБА_6 , є безпідставними.

Правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані із поверненням отриманих відповідачем коштів за договором купівлі- продажу, який був визнаний недійсним.

Зміна іпотекодержателя у 2017 році не впливає на обов`язок відповідача повернути позивачеві кошти, одержані за договором купівлі- продажу, що визнаний недійсним.

Рішення суду ухвалено з додерженням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 03.12.2025 року.