Справа №489/8623/23
Провадження №2/489/86/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Горецькою П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості майна та припинення права спільної часткової власності

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Сидоренко Т.В., звернулася до суду з позовом, яким просить: в рахунок грошової компенсації вартості майна, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 163178,50 грн.; припинити право власності ОСОБА_1 на частку у праві власності на транспортний засіб марки Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, з дня отримання грошової компенсації його вартості; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати та витрати на правничу допомогу. Мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021, зокрема, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з початку 2004 року по літо 2020 року та визнано спільно набутим майном подружжя транспортний засіб Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 . Спірний транспортний засіб весь час знаходиться у користуванні відповідача. Між позивачкою та відповідачем склалися неприязні відносини. Співвласники транспортного засобу не можуть дійти згоди про спільне володіння та користування спірним автомобілем. Спільне користування вказаним транспортним засобом неможливе через неприязні стосунки між сторонами після припинення шлюбних відносин. Відповідач має можливість виплатити позивачці зазначену компенсацію вартості частки спірного автомобіля, оскільки він офіційно працевлаштований та має у власності нерухоме майно.

Від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачка в своєму позові посилається на те, що автомобіль Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 є неподільною річчю та частки співвласників не можуть бути виділені в натурі, а спільне користування транспортним засобом є неможливим через неприязні стосунки між сторонами після припинення шлюбних відносин. Також позивачка посилається на неможливість надання висновку експерта щодо визначення вартості спірного транспортного засобу, так як він знаходиться у відповідача і між ними неприязні стосунки. У зв`язку з чим вважає, що середньо-ринкова вартість транспортного засобу згідно загальновідомих відомостей відкритих джерел становить 326357,00 грн. Проте, відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що позивачка навмисно не посилається на висновки апеляційного суду, касаційний суд яких не змінив, у справі № 489/4450/20, яким надано правову оцінку спірним правовідносинам, обставинам спору щодо поділу спільного майна, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень та доказами, які вони були підтвердженими. Позивачка жодним чином не довела, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірним майном і що між ними склалися неприязні стосунки, оскільки вона не зверталася до відповідача з питанням спільного володіння транспортним засобом. Посилання позивачки на оголошення про продаж автомобілів тієї ж марки і моделі, що спірний, не може бути належним і допустимим доказом, оскільки це не стосуються вартості спірного автомобіля, який є предметом спору, оскільки ціна продажу наведених в оголошеннях транспортних засобів не відображає дійсну ціну їх продажу, а є лише попередньою ціною наміру продажу. Транспортні засоби мають різні комплектації, технічний стан, пошкодження та несправності кузова, тощо. Відповідач заперечує визначену позивачем суму стягнення вартості частки спірного автомобіля. Згідно висновку про вартість майна ТОВ «Центр оцінки «Сквейр» від 07.12.2023, оціночна вартість транспортного засобу марки Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням його технічного стану, становить 56000,0 грн. таким чином, ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи).

Ухвалою суду від 27.12.2023, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.01.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20.08.2024, призначено у справі авто товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.05.2025, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з початку 2004 по літо 2020 року.

Визнано спільно набутим майном подружжя, зокрема, транспортний засіб марки Hyundai Tucson, Vin - НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний реєстраційний номер НОМЕР_2

В порядку поділу майна подружжя, зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу марки Hyundai Tucson, Vin - НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.09.2022, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021, в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільним майном та визнання за ОСОБА_1 права власності на частини вказаної квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Судове рішення в іншій частині позовних вимог залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 17.03.2023, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021 в не скасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15.09.2022 залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 17.03.2023.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ці приписи регулюють право співвласника отримати матеріальну компенсацію у разі неможливості надання йому у володіння та користування його частини спільного майна в натурі, а не у разі припинення права на частку у праві спільної часткової власності.

Натомість, відповідно до приписів частин першої - третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦПК України). Наведене узгоджується із правовими висновками, зробленим Верховним Судом України у постанові № 623/5351/ 15-ц від 15.05.2019 року та № 193/1008/16-ц від 27.09.2018 року.

У висновку ВП ВС у справі № 125/2157/19 від 22.09.2022, ВП ВС послалася на постанову Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у пунктах 22, 30 якої вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)).

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц зауважено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» передбачено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано.

Позивачка зазначає, що у зв`язку з неприязними відносинами з відповідачем, здійснити оцінку вартості спірного транспортного засобу не надається можливим, а тому долучає до матеріалів справи оголошення у додатку АUTO.RIA про вартість аналогічного транспортного засобу, де середня вартість аналогічного автомобіля становить 320791,33 грн.

Згідно висновку про вартість майна ТОВ «Центр оцінки «Сквейр» від 07.12.2023, оціночна вартість транспортного засобу марки Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням його технічного стану, становить 56000,0 грн.

Відповідно до висновку експерта № 24-5374 судової авто товарознавчої експертизи транспортного засобу за матеріалами цивільної справи № 489/8623/23 від 30.04.2025, враховуючи той фактор, що визначення ринкової вартості автомобіля потребує його наявність або даних про його фактичний стан та пробіг у зв`язку з відсутністю транспортного засобу та момент проведення експертизи, дану вартість встановити не представляється можливим.

Середня ринкова вартість автомобіля Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006, державний номер НОМЕР_2 визначена з урахуванням цінових даних про вартість аналогічних транспортних засобів тієї ж моделі та року випуску на момент проведення експертизи складає 307057,50 грн.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_3 від 15.09.2025, ринкова вартість водного транспортного засобу, загальний легковий універсал Hyundai Tucson, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 142000 грн. 00 коп. без урахування ПДВ.

Представник відповідача у судовому засідання зазначив, що сторона відповідача погоджується на виплату грошової компенсації вартості спірного автомобіля у розмірі 28000,00 грн.

Різниця у визначенні вартості спірного автомобіля визначена судовою експертизою яка робилась за клопотанням позивачки та звітом про оцінку яке робилось на замовлення відповідача, є дуже суттєвою. Суд бере до уваги, що відповідач ухилився від надання автомобіля на огляд експерта, хоча був попереджений про відповідальність за ненадання доказів, про що зазначено в ухвалі про призначення експертизи, тому експертом було проведено оцінку з урахуванням середньої ринкової вартості аналогічних марок автомобілів такого ж року впуску. При цьому ФОП ОСОБА_3 проводив оцінку враховуючи технічний стан автомобіля, який був наданий йому на огляд, однак при цьому вказаний огляд та надання звіту відбувалось за відсутності позивачки або її представниці.

З огляду на зазначене, враховуючи певні недоліки при визначенні вартості майна як експертом так і спеціалістом, в одному випадку відсутність об`єкта дослідження, в іншому відсутність іншої сторони при проведенні огляду транспортного засобу, суд вважає за необхідне вирахувати середнє значення з наданих оцінок рухомого майна для встановлення вартості автомобіля що складає 224528,75 грн. ((307057,50+142000)/2).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації 1/2 частки спірного автомобіля у сумі 112264,37 грн. з припиненням права власності на вказану частку спірного автомобіля, а тому у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2251,87грн. (задоволено 69% від фактично заявлених вимог).

Вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає вирішенню в порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості майна та припинення права спільної часткової власності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки автомобіля марки Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006 у розмірі 112264,37грн.

Припинити право власності ОСОБА_1 на частку автомобіля марки Hyundai Tucson, VIN НОМЕР_1 , рік випуску 2006.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2251,87грн..

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , зазначена адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено «01» грудня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева