Справа № 462/3068/25 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д. О.
Провадження № 22-ц/811/2652/25
Провадження № 22-ц/811/2675/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Думич І.І. представниці позивачки ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила припинити стягувати з неї аліменти, які стягуються на користь відповідача на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22 та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті аліменти в період з січня по червень 2025 року на загальну суму 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що дійсно донька сторін ОСОБА_4 проживала зі своїм батьком, відповідачем ОСОБА_2 , і тому постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22 було ухвалено стягувати з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 10 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, з кінця грудня 2024 року донька почала проживати з нею і вона витрачає на утримання доньки гроші та одночасно продовжує сплачувати аліменти, які безпідставно отримує відповідач, і тому ці кошти мають бути повернуті на підставі вимог статті 1212 ЦК України. (а.с. 3-5, 53).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, які стягуються з неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 466/2814/22. У задоволені решти вимог позову відмовлено (а.с. 61-66).

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень 00 коп (а.с. 87-90).

Вищезгадані рішення оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував та не проаналізував діюче рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 жовтня 2022 року у справі № 462/9588/21, яким визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 саме з ним за адресою АДРЕСА_1 , яке залишається чинним, оскільки таке не було змінено або скасовано в установленому законом порядку.

Вважає, що суд неправомірно не з`ясував думку дитини щодо зміни місця її проживання, що є істотним порушенням прав неповнолітньої.

Вважає, що суд повинен був залучити до розгляду даної справи службу у справах дітей, як третю особу, для з`ясування думки 14-трічної дитини та захисту її інтересів.

Щодо судових витрат, вважає, що позивачка не довела факт понесення судових витрат належними доказами та просить відмовити у їх відшкодуванні (а.с. 98-100, 111-112, 119-120).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представниці позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом статті 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України встановлено, що у випадку, коли після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі (в даному випадку аліменти на утримання дитини), зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відтак, з урахуванням предмета даного пору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі: зокрема - з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідачем (апелянтом) визнається та обставина, що з січня 2025 року неповнолітня донька сторін проживає зі своєю мамою позивачкою по справі, а відтак ця обставина доказуванню не підлягає.

Частиною 3 статті 160 СК України встановлено, що у випадку, коли батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Неповнолітній доньці сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чотирнадцять років виповнилося ще 09 серпня 2014 року, а відтак з цього часу вона вправі самостійно визначати своє місце проживання незважаючи на наявність рішення, яке було ухвалено судом 19 жовтня 2022 року коли Вероніці було лише 12 років, а також незважаючи на думку з цього питання органу опіки та піклування.

За наведених вище обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач втратив право на отримання від позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

ЦПК України також встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 4 статті 137).

Пунктом 9 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві зазначено, що позивачка очікує понести 8 000 грн. витрат на правничу допомогу і до неї долучено ордер адвоката на надання позивачці правничої допомоги.

Відтак, відповідачу з часу пред`явлення позову до нього було відомо те, що позивачка претендує на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які вона сплатила або зобов`язана сплатити за надання їй правничої допомоги, а також про розмір цих витрат.

До заяви представниці позивачки про ухвалення судом додаткового рішення долучено квитанції про оплату позивачкою послуг з надання їй правничої допомоги у розмірі 12 000 грн. (а.с. 70-72).

З урахуванням наведеного вище доводи апеляційної скарги про те, що «позивачка не довела факт понесення судових витрат належними доказами», також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив судові рішення, які оскаржуються відповідачем, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для їх скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог у повному їх обсязі) відсутні і апеляційну скаргу на них, доводи якої не спростовують висновків цих судових рішень, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 липня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.