ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Пищиди М.М., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року про відмову у забезпеченні

позову ОСОБА_1 до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача шляхом припинення бездіяльності, примусового виконання обов`язку в натурі, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення його позову до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача шляхом припинення бездіяльності, примусового виконання обов`язку в натурі, стягнення моральної шкоди, у якій просив в порядку забезпечення позову вчинити певні дії на час розгляду справи, а саме: заборонити Дніпровській філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України, , вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою споживача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача шляхом припинення бездіяльності, примусового виконання обов`язку в натурі, стягнення моральної шкоди відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити його заяву, якою в порядку забезпечення позову вчинити певні дії на час розгляду справи, а саме: заборонити Дніпровській філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України, , вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою споживача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 21.08.2025 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_2 , суддів учасників колегії: Макарова М.О., Єлізаренко І.А.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2025 року №3115 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 з посади судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2025 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді Свистунової О.В., суддів учасників колегії: Макарова М.О., Пищиди М.М.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

02.12.2025 року до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення по справі від ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено яким саме чином застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій щодо припинення газопостачання позивачу забезпечать можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Стаття 150 ЦПК України регламентує, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, під час використання механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Проте, у ході розгляду справи заявником не було доведено ні суду першої, ні апеляційної інстанції, яким саме чином застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій щодо припинення газопостачання позивачу забезпечать можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову про припинення бездіяльності відповідача щодо ненадання абонентської книжки оператора ГРМ для передавання показників газових лічильників та стягнення моральної шкоди, або як саме невжиття таких заходів унеможливить або зробить утрудненим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий спосіб забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення газопостачання, суд може застосувати тільки у тому разі, коли предмет спору у справі збігається з підставами для припинення газопостачання, що наведені в главі 7 розділу VI Кодексу ГРМ та п. 5.7. Правил безпеки систем газопостачання, у тому разі коли підстави для припинення газопостачання є спірними.

Так, порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам визначений главою 7 розділу VI Кодексу ГРМ.

Зокрема, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадках наявності заборгованості: 1) за розподіл природного газу; 2) за газопостачання; 3) за несанкціонований відбір природного газу з газорозподільної мережі, що знаходиться у розплодженні Оператора ГРМ (див. підпункти 1-3, 9 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ).

За таких обставин, обраний позивачем спосіб забезпечення позову, шляхом заборони Дніпровській філії ТОВ ГРМУ вчиняти дії, спрямовані на припинення газопостачання за адресою позивача, до вирішення спору по суті, є не співмірним, оскільки предмет спору про визнання дій протиправними з приводу надання/ненадання абонентської книжки не є підставою для припинення газопостачання, що наведені в главі 7 розділу VI Кодексу ГРМ.

У справі, яка переглядається, в заяві про забезпечення позову позивач не посилається на те, що відповідачем вживаються будь-які заходи щодо припинення газопостачання за адресою домоволодіння належного позивачу, а наявність спору щодо визнання дій (бездіяльності) протиправною, у зв`язку із незабезпеченням відповідача абонентською книжкою не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем в цій справі

Таким чином, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами і не відповідає суті порушеного права.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 р. № 4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення, оскільки забезпечення позову спрямоване на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлював думку про те, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до набрання рішенням суду законної сили.

Проте, 09.09.2025 року суд першої інстанції розглянув справу №199/10445/25 та прийняв рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову до Дніпровської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача шляхом припинення бездіяльності, примусового виконання обов`язку в натурі, стягнення моральної шкоди.

Зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами, та враховуючи, що справа розглянута по суті та позивачу було відмовлено у задоволенні позову, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2025 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 02 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров