ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

заявник Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Лобарчук О.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2025року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про скасування судового наказу, виданого 13 березня 2023року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська у справі за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 вересня 2025року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявниці.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не викладено причин пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, судом не встановлено підстав для поновлення такого строку та обставин, які об`єктивно перешкоджали боржнику у передбачений законом строк звернутись з такою заявою до суду з огляду на те, що судовий наказ було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та боржник мала можливість ознайомитись зі змістом даного судового наказу, боржник має реєстрацію в ЄСІТ та заява подавалась через систему «Електронний суд», а також до заяви про скасування судового наказу не додано квитанцію про сплату судового збору та не надано доказів про наявність підстав для звільнення від його сплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

28 жовтня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 29 вересня 2025 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодилась з висновками суду та висловила вимогу про скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 вересня 2025року.

В обґрунтування скарги вказувала, що посилання суду першої інстанції про пропуск строку на звернення до суду з заявою про скасування судового наказу є безпідставними, оскільки копію судового наказу та додані до нього документи вона не отримувала, з березня 2022року проживає за кордоном, про судовий наказ дізналась лише в липні 2025року, електронний ключ для доступу до системи «Електронний суд» був нею створений лише 22 вересня 2025року та лише після цього вона отримала можливість отримати інформацію про судовий наказ та подавати заяви через електронну систему.

Крім того зазначала, що її слід звільнити від сплати судового збору, оскільки вона не має можливості сплатити судовий збір, так як є пенсіонером за віком та на її пенсійну картку накладено арешт в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі означеного судового наказу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

27 листопада 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту ухвали, яку оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виснував що заявницею порушено строк передбачений частиною першою статті 170 ЦПК України для подання заяви про скасування судового наказу та виходив з того, що судом не встановлено поважних причин пропуску Дрєміною М.М. цього строку, також суд вважав, що іншою підставою для повернення заяви про скасування судового наказу було те, що заявницею не додано квитанцію про сплату судового збору або доказів про наявність підстав для звільнення від його сплати.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення

від 21 жовтня 2010 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Наказне провадження є особливим спрощеним видом провадження у цивільному судочинстві, спрямованим на прискорене надання судового захисту прав особи, які оцінюються як безспірні, шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без проведення судового засідання та без здійснення виклику заявника (стягувача) і боржника (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2023 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська у справі № 209/627/23 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 32 960,54грн, яка складається із заборгованості за послуги постачання теплової енергії у розмірі 32211,74грн та за абонентське обслуговування споживачів у розмірі 748,80грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини третьої статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Нормами статті 170 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про скасування судового наказу, а також строки її подання.

Частиною першою статті 170 ЦПК України унормовано, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі (частина 2 статті 170 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Частиною шостою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Крім того, відповідно до частини другої статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

У разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження (частина 3 статті 171 ЦПК України).

З огляду на зазначені норми права, апеляційний суд приходить до переконання, що у випадку подачі належним чином оформленої заяви про скасування судового наказу з дотриманням строку подання такої заяви, суд вправі тільки скасувати судовий наказ, а стягувач вправі звернутись з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Тобто, відсутність можливості апеляційного оскарження судового наказу обумовлена процедурою скасування судового наказу, яка передбачає безумовність.

Відтак, законодавець розширивши коло предметів вимог, за якими можна видати судовий наказ, виключивши можливість апеляційного оскарження судових наказів та за наявності такої процедури оскарження судових наказів, яка не передбачає залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення, виходив з того, що у випадку незгоди боржника з судовим наказом, такі вимоги стягувача не можна вважати безспірними і вони повинні розглядатись за процедурою спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим судовий наказ повинен бути скасований.

Повертаючи заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що у заяві не викладено причин пропуску передбаченого частиною першою статті 170 ЦПК України строку для подання заяви про скасування судового наказу та судом не встановлено поважних причин пропуску Дрєміною М.М. такого строку.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись.

Як вже було зазначено вище, частина перша статті 170 ЦПК України встановлює боржнику п`ятнадцятиденний строк для подання заяви про скасування судового наказу, та законодавець в даній нормі послуговувався терміном «з дня вручення» копії судового наказу та доданих до нього документів та оскільки в конструкції згаданої правової норми наведено саме таке означення, можна виснувати, що норма статті 170 ЦПК України вважається застосованою правильно, якщо мало місце саме вручення копії.

Отже, визначальним для обчислення строку на подання заяви про скасування судового наказу є саме дата вручення боржнику копії судового наказу та доданих до нього документів, а не момент, коли боржник дізнався або мав дізнатись про наявність судового наказу.

Так, главою 6 розділу І ЦПК України унормовано загальне застосування процесуальних строків у цивільному судочинстві. Так, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина 4 статті 169 ЦПК України встановлює, що днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Одночасно, як зазначено у частині шостій статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Але, в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_1 копії судового наказу та доданих до нього документів.

При цьому, факт отримання копії судового наказу та доданих до нього документів ОСОБА_1 категорично заперечувала та наполягала на тому, що з березня 2022року у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану проживає за кордоном, у Швейцарії.

Наявний в матеріалах справи конверт, адресований боржнику, з направленою судом копією судового наказу та доданими до нього документами, вручений ОСОБА_1 не був та повернувся до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, наявність такої відмітки не можна вважати належним врученням судового рішення у розумінні частини шостої статті 272 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що у заяві про скасування судового наказу не викладено причин пропуску строку для подання вказаної заяви, не відповідають дійсності, оскільки в заяві про скасування судового наказу ОСОБА_1 було зазначено, що про судовий наказ вона дізналась лише у липні 2025року від АТ КБ ПриватБанк, який повідомив їй про накладення арешту на пенсійну картку, повідомлень про судовий наказ чи копій судового наказу вона не отримувала, з березня 2022року проживає за кордоном.

Посилання суду першої інстанції на те, що судовий наказ було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та боржник мала можливість ознайомитись зі змістом даного судового наказу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки п`ятнадцятиденний строк для подання заяви про скасування судового наказу встановлюється боржнику саме з дня вручення йому копії судового наказу та доданих до нього документів, а не з моменту ознайомлення з таким судовим наказом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Безпідставними колегія суддів також вважає посилання суду першої інстанції на те, що боржниця має реєстрацію в ЄСІТ та подала заяву про скасування судового наказу через систему «Електронний суд», оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження дати отримання ОСОБА_1 копії судового наказу та доданих до нього документів в електронному кабінеті через систему «Електронний суд» іншої аніж 22 вересня 2025року, а також доказів щодо дати її реєстрації у вказаній системі до цього часу.

У розглядуваній справі суд першої інстанції порушив норми процесуального права, проігнорував положення частини першої статті 170 ЦПК України про те, що п`ятнадцятиденний строк для подання заяви про скасування судового наказу обчислюється з дня вручення боржниці копії судового наказу та доданих до нього документів, та замість цього безпідставно посилався на те, що боржниця мала можливість ознайомитись зі змістом судового наказу в Єдиному державному реєстрі судових рішень або зареєструвавшись в системі «Електронний суд».

Тож, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про скасування судового наказу та повернення заяви з цієї підстави.

Крім того, повертаючи заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про скасування судового наказу не додано квитанцію про сплату судового збору або доказів про наявність підстав для звільнення від його сплати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно не додала до заяви про скасування судового наказу докази сплати судового збору у розмірі, передбаченому частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011року (0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Заразом колегія суддів звертає увагу, що у заяві про скасування судового наказу ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору або зменшити його розмір, посилаючись на те, що вона є пенсіонером, розмір її пенсії є меншим за прожитковий мінімум та становить 3 320,00грн, а також посилалась на те, що на її банківську картку накладено арешт в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі судового наказу, який вона просить скасувати.

Та, оскаржувана ухвала не містить відомостей про те, що суд першої інстанції розглянув клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру.

Суд не розглядав цього аргументу і не надав детального пояснення своїх міркувань стосовно цього питання, не пояснивши причин такого процесуального підходу

Тим не менш, обов`язковою вимогою судового рішення є мотивованість. Вмотивованим є судове рішення, в якому належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується.

Тож, не розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, висновки суду першої інстанції про необхідність повернення заяви про скасування судового наказу у зв`язку з ненаданням документу, що підтверджує сплату судового збору, є передчасними.

За наведених умов, колегія суддів приходить до висновку, про порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 вересня 2025року постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29 вересня 2025року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2025року.

Судді: