Справа № 604/1272/25
Провадження № 2/604/636/25
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

08 грудня 2025 року смт.Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області,

вирішуючи питання про відкриття провадження по цивільній справі:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: ОСОБА_2

про витребування майна (пасіки),

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування належного йому майна, яке необхідне для ведення діяльності, що включає в себе розведення бджіл та отримання продуктів бджолярства (пасіка), згідно з переліком майна, зазначеного у Висновку про ринкову вартість майна.

Також у прохальній частині позову Позивач просив, що у випадку відсутності вказаного майна або його пошкодження стягнути з Відповідача на його користь вартість вказаного майна в розмірі 431 475, 00 грн.

Вказану позовну заяву було залишено без руху ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25.11.2025.

Зокрема, Позивачу було надано строк на усунення недоліків, якими судом визначено такі як: викладення позовних вимог альтернативно, неконкретизовано - з відсиланням до іншого документу, та зазначення підстав позову та обгрунтування позовних вимог без підтведження їх доказами, зокрема щодо існування спірного майна в натурі в реальності, щодо земельних ділянок під пасікою, щодо підтведження того, що спірне майно було придбане за кошти позивача.

У відповідь на вказану ухвалу від представника позивача надійшла заява адвоката, у якій адвокат просить відкрити провадження у справі, зазначено, що строк почався з 01.12.2025, з моменту отримання ухвали.

Так, адвокат зазначив про надання суду підтверджуючих документів щодо того, що позивач як фізична особа здійснює таку підприємницьку діяльність без реєстрації підприємницької діяльності як пасіка.

Крім того, адвокат послався на правову позицію Великої Палати Верховного суду від 26.09.2024 у справі № 990/220/24.

Суд ознайомився з вказаною постановою Великої Палати Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2024 йдеться про те, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою залишав позовну заяву без руху та надалі ухвалою позовну заяву повернув позивачеві через те, що він не обґрунтував належним чином порушення оскаржуваною дією його прав, свобод та інтересів. Суд виснував, що позивач вимоги процесуального закону та суду щодо необхідності чіткого зазначення доводів та підстав позовних вимог, а також визначення, яка саме дія вказаного органу та яким чином вплинула на його права, не виконав належним чином. У цій справі суд першої інстанції визначив, що первинна позовна заява та заява позивача про усунення недоліків (недоробків) форми та змісту позовної заяви не містять обґрунтувань, чим саме дії відповідача, про які мовиться в позовній заяві, спричинили порушення чи оскарження індивідуально виражених прав, свобод та інтересів позивача. Відтак суд підсумував, що права чи інтереси, які потребували судового захисту, не виникли.

Щодо вказаного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною / неприйнятною (ця позиція неодноразово була висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах № 640/7310/19, 9901/393/19).

Отже, в даному випадку, перш ніж застосовувати вказаний висновок Верховного Суду потрібно розуміти та зясувати, чи справді спірні правовідносини є подібними і чи стосуються застосування однієї і тої самої норми права.

Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як такі, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини" таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

У даному випадку, Підволочиський районний суд Тернопільської області залишав позовну заяву без руху не з підстав відсутності обгрунтування правових підстав позову чи з підстав необгрунтування порушеного права.

Суд у цій справі на стадії розгляду питання про відкриття провадженян у справі не зясовував питання щодо наявності чи відсутності порушеного права позивача чи щодо відсутність підстав позову.

Натомість, позовну заяву було залишено без руху, серед іншого, з пісдтав неподання доказів, що підтверджують зазначені позивачем обставини, на яких грунтуються позовні вимоги. Суд не ухвалював надати додаткові докази, які не вбачаються з позовної заяви.

А тому в цьому випадку спірні правовідносини у цій справі та у справі №990/220/24 є різними змістовно та стосуються різних правових аспектів залишення позовної заяви без руху.

Разом із тим, за встановлення наявності поважних причин подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд зясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові чи відзиві, вирішує питання про витребування додаткових доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Однак, позивач не усунув недоліків позовної заяви в частині щодо уточнення позовних вимог, які сформульовані альтернативно, або не зазначив у заяві належного обгрунтування щодо можливості формулювання/заявлення альтернативних позовних вимог.

Резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно).

Суд наголошує, що формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Заявлення альтернативних вимог, в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, який кореспондується з ч. 5 ст. 265 ЦПК України, не допускається.

Незазначення позивачем у позовній заяві змісту конкретних позовних вимог у відповідності до вимог чинного цивільного процесуального законодавства, нівелює можливість дотримання судом вказаних принципів та унеможливлює правильне і своєчасне вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачу необхідно подати заяву, в якій чітко та конкретно сформулювати позовну вимогу, спрямовану на захист порушеного права, у передбачений законом спосіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №147/127/17 (провадження №61-22215св19) зроблено висновок, що законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі усунення недоліків апеляційної скарги частково. При цьому вказані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права в разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

За правилами ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, у тому числі з ініціативи суду.

Враховуючи отримані судом відомості, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 127, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви про витребування майна (пасіки) позивачу ОСОБА_1 , надавши строк - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали.

Позивачу - уточнити позовні вимоги.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.В. Федорович