28.10.2025 Справа № 363/110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Шевченко Т.М.,

представника позивачів Лупейка О.В.,

представника відповідача Танцюри К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Голуб Людмила Андріївна про визнання договорів дарування недійсними,

встановив:

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Лупейко О.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування № 887 від 19.04.2017 року на 9/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голубь Л.А.

Зобов`язати приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. скасувати проведену 19.04.2017 року державну реєстрацію права власності на 9/10 частин будинку АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір дарування № 892 земельної ділянки площею 0,0845 га з кадастровим номером: :20:156:0212, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19.04.2017 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А.

Зобов`язати приватного нотаріуса Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. скасувати проведену 19.04.2017 року державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0845 га з кадастровим номером: :20:156:0212, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2009 року всі вони проживали у АДРЕСА_1 . Вказаний будинок ОСОБА_4 , а саме 9/10 та земельну ділянку, площею 0,8455 га, кадастровий номер 3221 883601 20 156 0212, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, придбав у ОСОБА_5 про, що було укладено нотаріально посвідчений договори купівлі-продажу від 08.10.2009 року. Договори були посвідченні приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Голуб Л.А.

Кошти на придбання будинку ОСОБА_4 , надали позивачі.

Згодом, після купівлі нерухомості, син позивачів одружився з ОСОБА_3 . У 2016 року ОСОБА_4 тяжко захворів, на онкологічне захворювання. Під захворювання ОСОБА_4 повністю потрапив у залежність від своєї дружини ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Після його смерті позивачі з`ясували, 0о 19.04.2017 року на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування № 892 та № 887 (посвідчені приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області Голуб Л.А.) ОСОБА_6 подарував своїй дружині ОСОБА_3 і належну йому 9/10 частки будинку АДРЕСА_1 , і земельну ділянку площею 0,0845га за цією ж адресою.

Позивачі вважають, що їх син ОСОБА_4 вчиняв правочини щодо частки будинку та земельної ділянки 19.04.2027 року з дефектом волі, його волевиявлення ніяк не могло бути вільними. Із-за хвороби син позивачів перебував у хворобливому, запаморочному стані, значення своїх дій не усвідомлював і цим скористалась його дружина ОСОБА_3 , обманувши ОСОБА_4 , що відповідачка буде доглядати позивачів та змусила до укладання правочинів на вкрай невигідних для нього умовах, які порушують і законні права та інтереси позивачів, як спадкоємців, заволодівши майном їх сина.

Позивачі стверджують, відповідачка після смерті їх сина не тільки не збирається їх доглядати, але намагається їх примусити виселитись з будинку

У зв`язку з наведеним та на підставі ст.ст. 203, 229, 233 ЦК України, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.03.2018 рок відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Танцюрою К.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити позивачу в задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи свою правову позиці тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були одружені з 2010 року. Весь час вони проживали разом, останнім часом, коли ОСОБА_4 хворів, ОСОБА_3 постійно була поряд та надавала йому необхідну допомогу.

Маючи намір подарувати будинок та земельну ділянку дружині, 19.04.2017 року ОСОБА_4 особисто звернувся до приватного нотаріуса Голуб Людмили Андріївни, яка підготувала договори та ОСОБА_4 підписав договори дарування.

В своїй позовній заяві позивачі стверджують, що договори дарування вчинені ОСОБА_4 з дефектом волі, його волевиявлення ніяк не могло бути вільним, із-за хвороби він перебував у хворобливому, запаморочливому стані, значення своїх дій не усвідомлював.

Обставини, які зазначають в своїй позовній заяві позивачі, взагалі суперечать тексту самих договорів дарування від 19.04.2017 року, які викладено чітко, однозначно, без можливості їх двоякого розуміння. В договорах зазначено, що сторони попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього договору та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи повну цивільну дієздатність, однаково розуміючи значення умов правочину та його правових наслідків для кожної уклали ці договори дарування.

Крім того, як підтверджується в пунктами 9, 10 договору дарування жилого будинку вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом, сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України.

Теж саме, підтверджується і п. 5.2 договору дарування земельної ділянки, в якому зазначено, що сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України, а також зміст ст.ст. 182, 229, 230, 231, 233, 655, 657, 659, та 660 ЦК України сторонам нотаріусом роз`яснено. Зміст ст.ст. 95, 96, 120, 125, 126 ЗК України та зміст статті 377 ЦК України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Також в договорах вказується, що нотаріусом роз`яснено ОСОБА_4 наслідки укладення даного правочину та перевірено його дієздатність.

На час укладання договорів дарування ОСОБА_4 був досвідченою особою, жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, які б обмежували ОСОБА_4 у можливості розуміти значення і умови договорів, обману його відповідачем, позивачами не надано.

До того ж, ОСОБА_4 свідомо бажав укладення саме договорів дарування і розумів, що укладає саме ці договори.

Таким чином, посвідчивши договору дарування саме такого змісту нотаріус засвідчив волю Нікітіна І.О., що в них викладена.

В своїй позовній заяві позивачі посилаються на порушення ст.229 ЦК України під час укладення договорів дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , але в свою чергу позивачами не надано жодного доказу на підтвердження наявності тяжких обставин та наявності невигідних умов, а тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та надуманими.

11.05.2021 року протокольною ухвалою суду закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачів, адвокат Лупейко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, визнати договори дарування недійсними, оскільки на момент підписання договорів дарування ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій.

Представник відповідача, адвокат Танцюра К.Л. та відповідач у судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позовних вимог та просять відмовити у їх задоволені повністю.

Третя особа в судове засідання не з`явився, надіслала лист про слухання справи без її участі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що працює приватним нотаріусом, з ОСОБА_4 була знайома довгий час, стосунки були нейтральні. З його дружиною познайомилась під час укладання договорів дарування, раніше знайомі не були. ОСОБА_4 з дружиною прийшли до неї дізнатися які документи потрібні для укладання договору дарування. Десь за 10-15 днів до оформлення угоди. Коли вони прийшли з дружиною, вони розмовляли з ОСОБА_8 як з знайомим, якщо він щось не розумів дружина намагалась пояснити, з тим вона розуміла, що як юрист він має розуміти. Зі сторони вона не сказала що він був хворий, він нервував, не одразу сприймав інформацію. Звернувся до мене, бо вона давно тут в місті працює. Коли вони були перший раз він розповідав як вони гарно жили, на рибалку ходили, в другий раз, він казав що дуже хворий, що його вже дома чекає бригада лікарів. Вона пояснила що він дарує, тим паче дружина сказала батьки на мені, і вона буде за ними доглядати. Він оцінював свій стан, він розумів, що потрібен буде догляд за батьками. ОСОБА_4 сказав їй, що хоче подарувати та сказав коли він прийшов на консультацію, коли збирали документи.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомив, що біля чотирьох років знав ОСОБА_4 , він його консультував по радіозв`язку, з машинами. Вони з ним пару разів на місяць спілкувались, він до нього заїжджав машиною після лікарні з дружиною і сам приїжджав. Вони говорили про свої справи, трохи у нього затруднення в мовленні були після січня. Ми завжди друг друга розуміли. Стан у нього погіршився в квітні, травні. Він розумів, що з ним твориться, давно знав, ми з ним по чоловічому розмовляли. Повільніша мова стала, тяжко було йому формулювати думку. Було саме вимовляти тяжко. Нормально все сприймав, так тільки мовлення постраждало. Не пам`ятаю коли бачив останній раз, але був на дні народженні в нього, він був адекватний. Людина, яка усвідомлювала, та розуміє. Що від нього це скривали, він розумів і сприймав як є, він знав, він був дуже сильний, давило його проте. Сприйняття стало у нього гірше, проте розумів, чистий розум був. Що так, будь яка хвороба впливає, проте я не бачив, ми говорили про технічні питання, він розумів, що відбувалось, просто повільніше, за всі роки, що вони знали один одного, вони могли дискутувати.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що вона знайома з 2004 року ОСОБА_4 , вони разом працювали. У них були дружні стосунки, він постійно телефонував. Зустрічались не так часто, телефонував біля двох трьох разів на тиждень, спілкувались смс кожен день. Вона знала що він хворів, може і було щось таке, що після лікарні не так розмовляв, мовлення було таке, раніше міг посміятися, швидко, а потім затяжне. Було проте відчуття, як людина розумна була так і залишився. Він відповідав на її питання, вона з ним радилась. До дня смерті вона його не чула. В сам період хвороби вона його не бачила, тільки розмовляла. Про особисте вони не розмовляли.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_4 є його сином. Періодично ОСОБА_11 не розумів, тяжко міг формулювати думку. Потім махав рукою. Часто бували ознаки ярості. Міг зірватися і казати не ясно що. Питав про знайомих хто це. В туалет ходив сам. Правда падав. Приходилось піднімати. З початку квітня і до дня смерті. Він йому допомагав. Вони йому все накривали і їв він сам. Проте все кидав і все падало. Про його хворобу стало відомо з початку січня. Він не знав чи знав ОСОБА_11 свій діагноз. Він старався глушити біль горілкою. Цей стан прогресував. В нього був скляний вигляд. Він сказав, що був у нотаріуса. Оформив дарствену. Виругався і сказав, що зроблено то зроблено і пішов. Він не в одній лікарні був більше декількох днів. Від лікування відмовився. Йому весь час було погано.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомив, що проживав разом з ОСОБА_8 . Після навчання він мешкав до моменту як прийшлось переїхати. Робочий кабінет ОСОБА_4 був навпроти. Приїхавши з роботи в дві годині дня, то зайшовши та перепитував чим він займався, як в нього справи. Останні рази він просто мовчав та не відповідав. Він не знає чи наслідки хвороби чи медикаментів. Коли йому ставив питання, то він міг продовжити говорити десь секунд 30 про своє, таке щось. Може не так часто виділяв ОСОБА_4 час. Проте пам`ятає, що це був квітень місяць, він був в дуже поганому стані. Більшості часу свідок був відсутній.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомила, що коли працювала медсестрою, приходив на прийом, в 2017 році познайомились з ОСОБА_4 . Прийшов своїми ногами. Перший раз був з дружиною, потім сам. Він завжди приходив та лягав і капали за листом призначення. Він адекватно все розумів. Йому ставало гірше в зв`язку з його хворобою, яка розвивалась. Останній раз було видно, що йому погано. В нього змінився колір лиця, шкіри, став байдужий. Один раз у нього дома капала. Був це останній раз коли капала дома. Ну ці препарати очищували організм, йому наче краще ставало після капельниці. Ну по зовнішньому вигляду схуд.

Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

19.04.2017 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована) укладено договір дарування частини житлового будинку. Відповідно до умов договору, дарувальник зобов`язується передати у власність обдарованій, а обдарована зобов`язується прийняти у дар дев`ять десятих (9/10) частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0845 га кадастровий номер :20:156:0212, яка відчужується обдарованій окремим договором дарування земельної ділянки, який укладається одночасно з цим, за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. про, що зареєстровано в реєстрі за № 887.

Крім того, 19.04.2017 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована) укладено договір дарування земельної ділянки. Відповідно до умов договору, дарувальник зобов`язується передати у власність обдарованій, а обдарована на зобов`язується прийняти у дар земельну ділянку площею 0,0845 га кадастровий номер :20:156:0212, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. про, що зареєстровано в реєстрі за № 892.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 58 років, тобто, через місяць після укладення договору дарування та реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 .

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За умовами договорів дарування частини житлового будинку та дарування земельної ділянки до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Матеріалами справи підтверджується, що умови спірних договорів дарування погоджені ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 , затверджені їх підписами, посвідчено нотаріусом і зареєстровано в реєстрі.

На переконання суду, ОСОБА_4 при підписанні оспорюваних договорів ознайомився з їх умовами, мав можливість не погодитись чи відмовитись від укладання договорів ще в присутності нотаріуса, проте оспорювані договори були ним підписані в присутності нотаріуса. Жодних сумнівів стосовно сприйняття ОСОБА_4 реальних обставин справи у суду не виникає, незважаючи на доводи сторони позивача про його незадовільний стан здоров`я, приймання ним ліків. Отже, при підписанні договорів дарування ОСОБА_4 діяв свідомо.

Доводи позивачів про власну необізнаність про намір їх сина подарувати своїй дружині, яка за ним доглядала, подарувати власну частку житлового будинку та земельної ділянки не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі, оскільки свідчить лише про те, що ОСОБА_4 хоч і мав низьку захворювань, натомість вирішив не повідомляти своїх батьків про укладення договорів дарування, що в жодній мірі не свідчить про те, що в момент укладення таких договорів ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій чи був введений в оману відповідачем чи нотаріусом щодо істотних умов правочину.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У п. 20 цієї Постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину

Із змісту оспорюваних договорів вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз`яснено сторонам всі умови укладення договорів, момент набуття права власності на предмет договору, текст договору сторонами прочитано особисто, його зміст зрозумілий та відповідає їх волі.

Крім того, як підтверджується в п. 9, 10 договору дарування частини жилого будинку від 19.04.2017 року вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом, сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України.

Теж саме, підтверджується п. 5.2 договору дарування земельної ділянки від 19.04.2017 року, де сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України, а також зміст ст.ст. 182, 229, 230, 231, 233, 655, 657, 659, та 660 Цивільного кодексу України сторонам нотаріусом роз`яснено. Зміст ст.ст. 95, 96, 120, 125, 126 Земельного кодексу України та зміст статті 377 Цивільного кодексу України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Також в договорах вказується, що нотаріусом роз`яснено ОСОБА_4 наслідки укладення даного правочину та перевірено його дієздатність.

Про що свідчать особисті підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на правочині, а саме договору дарування частини жилого будинку від 19.04.2017 року та договору дарування земельної ділянки від 19.04.2017 року.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні даного спору суд приходить до висновку, що доводи сторони позивача про вчинення правочинів під обманом є безпідставними і не знайшли свого підтвердження. Крім того, позивачем не надано суду жодних достатніх доказів в підтвердження обставин того, що на час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_4 неправильно сприймав предмет чи інші істотні умови правочинів, знаходився під дією медичних препаратів, які б могли змінити його свідомість, вплинули на його волевиявлення, був під тиском чи введений в оману щодо істотних умов укладеного правочину чи мав на меті укласти інший правочин. Крім того, суду не надано висновок експерта щодо психічного стану ОСОБА_4 під час укладення спірних правочинів. Допитані свідки також не підтвердили безумовно ті підстави, на яких позивачі просять визнати правочини недійсними. Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 не знаходився на обліку у психоневрологічному чи наркологічному диспансерах, що підтверджується листом Комунального закладу «Вишгородська центральна районна лікарня» від 23.05.2019 № 673.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачами не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування частини жилого будинку та договір дарування земельної ділянки укладених 19.04.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Тому у задоволенні позовних вимог про визнання договорів дарування слід відмовити.

Оскільки, позивачами у задоволенні позовних вимог відмовлено відповідно статті 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.203, 215, 230, 233 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Голуб Людмила Андріївна про визнання договорів дарування недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Третя особа: приватний нотаріус Голуб Людмила Андріївна (07300, Київська область, м. Вишгород, пр. Мазепи, 1).

Суддя О.Д. Рудюк