ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 619/725/25

провадження № 22-ц/818/4501/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 червня 2025 року в складі судді Нечипоренко І.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яку уточнила.

Заява мотивована тим, що з жовтня 2009 року вона з ОСОБА_5 почали проживати разом без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 у будинку, що належав батькові ОСОБА_5 .

Вказала, що ОСОБА_5 на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та у них є спільна дочка ОСОБА_7 . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано.

Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_8 . Відомості про батька ОСОБА_9 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України та вказано « ОСОБА_10 ». Водночас ОСОБА_5 повністю їх утримував протягом її перебування у декретній відпустці. Наразі у суді перебуває справа № 619/20/25 про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису. Відповідно до проведеного ДНК тексту ймовірність того, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжений матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народжена іншою матір`ю, мають спільного біологічного батька, складає 99%.

Посилалася на те, що вона з ОСОБА_5 вели спільне господарство, доглядали за будинком, подвір`ям, створювали затишок та комфортні умови проживання, а у травні 2012 року змушені були переїхати проживати до будинку по АДРЕСА_2 у будинок її батьків, тому що батько ОСОБА_5 вигнав їх з будинку і зняв свого сина з реєстрації. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, разом сплачували комунальні послуги, робили багато покупок за спільні кошти, зокрема, придбали меблі, швейну машинку-оверлок, двері, бойлер, тример для косіння трави, скутер, газову плиту, блендер, телефон для сина. У 2019 вони придбали автомобіль Форд фокус, право власності на який зареєстрували на ім`я ОСОБА_5 .

Зазначила, що з травня 2019 році ОСОБА_5 перебував у місцях позбавлення волі та регулярно присилав їй листи. При обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу він констатував, що в нього є стійкі соціальні зв`язки з нею.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 вересня 2024 року у справі № 639/5809/24 звільнено ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування основного покарання для проходження військової служби за контрактом, як особи, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом, де ОСОБА_5 місцем свого проживання зазначив адресу, за якою вони проживали однією сім`єю: АДРЕСА_2 . Вона допомагала ОСОБА_5 зі зборами, купувала йому все необхідне, направляла йому посилки. ОСОБА_5 відправляв їм із сином грошові кошти. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув при захисті Батьківщини. Після загибелі чоловіка, його мати - ОСОБА_3 повідомила, що отримала сповіщення про загибель ОСОБА_5 та надала їй копію сповіщення № 15474 від 07.12.2024.

Вказала, що встановлення факту їй необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 03.07.2011.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 03.07.2011 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через представника подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати, заяву залишити без розгляду, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що в суді першої інстанції вона, як мати загиблого ОСОБА_5 , та особа, на права та інтереси якої можуть вплинути заявлені вимоги ОСОБА_1 , категорично заперечувала проти вищенаведеної заяви ОСОБА_1 Надаючи власні пояснення вказувала, що фактично сімейні відносини між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 закінчилися у 2015 році та з цього часу її син фактично почав проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки фактично ОСОБА_1 разом зі своїми батьками вигнала ОСОБА_11 . В подальшому з 2017 року по 2019 рік ОСОБА_5 жив у Польщі, де працював та заробляв собі на життя. Після повернення в Україну за власні кошти, зароблені власною працею у Польщі, ОСОБА_5 придбав авто, на якому пізніше останній потрапив у ДТП. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження і в подальшому ОСОБА_5 було визнано винним та призначено покарання, пов`язане із позбавленням волі. Наведені ОСОБА_1 обставини щодо надсилання посилок ОСОБА_5 у колонію, оплату послуг адвоката, є неправдивими та такими, що фактично вводять суд в оману. Оскільки за весь час перебування сина ОСОБА_5 у колонії ОСОБА_1 жодного разу не відвідала останнього. Послуги адвоката для захисту ОСОБА_5 в рамках кримінальної справи оплачувались особисто нею. Більше того, під час перебування її сина ОСОБА_5 на військовій службі, останній познайомився з дівчиною на ім`я ОСОБА_12 , з якою постійно підтримував зв`язок, проявляв до неї симпатію та свою зацікавленість як до жінки. Про наявність у сина дівчини вона дізналася безпосередньо від самого ОСОБА_5 . Вказана дівчина була присутня на похованні сина. ОСОБА_1 жодного разу не приходила до її сина в період, коли останній проходив службу. Посилка від 18.11.2024 року жодним чином не доводить факт сімейних відносин. Ігноруючи її позицію за обставин наявності спору про право, місцевий суд грубо порушив вимоги ч.6 ст.294 ЦПК України, розглянувши заяву ОСОБА_1 по суті в межах окремого провадження. Обставина наявності спору про право обґрунтовується тим, що факт встановлення батьківства в подальшому може вплинути на обсяг одноразової грошової допомоги, яка має бути розподілена між членами сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 : матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_2 , а саме значно зменшити розмір такої допомоги. Крім того, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно останнього, а саме автомобіль Ford, придбаний її сином у 2019 році за власні кошти останнього. Наведене також свідчить, що заявлені вимоги ОСОБА_1 в подальшому можуть вплинути і на обсяг спадкових прав спадкоємців загиблого ОСОБА_5 (матері, батька та доньки), що також свідчить про наявність спору про право. З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції повинен був залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, оскільки у даному випадку наявний спір, який повинен бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Зазначила, що рішення суду ґрунтуються на доказах, які у своїй сукупності не доводять факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом з загиблим ОСОБА_5 в період з 03.07.2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вона звертала увагу суду першої інстанції на те, що з 2015 року її син ОСОБА_5 фактично не проживав з ОСОБА_1 , не мав з останньою жодних сімейних чи інтимних стосунків. Факт сумісного проживання сторін в період коли ОСОБА_5 відбував покарання у виправній колонії (з 2021 року по 2024 рік) та в період коли останній проходив військову службу (з вересня 2024 року по грудень 2024 року) взагалі виключається, з огляду на фактичну відсутність ОСОБА_5 за місцем проживання ОСОБА_1 та відсутність будь-яких засобів для участі чоловіка в спільному побуті, бюджеті, взаємних права та обов`язках подружжя.

Вказала, що з огляду на неякісне отримання правничої допомоги, вона була позбавлена можливості звернуться до відповідних установ та організація з метою спростування доводів ОСОБА_1 , викладених у заяві про встановлення факту проживання. Крім того, вже після ухвалення місцевим судом спірного судового рішення вона отримала витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 30.05.2025 року №116/168, за змістом якого «батьку, матері та дочці загиблого ОСОБА_5 » призначено одноразову грошову допомогу в сумі 15 000 000 грн у рівних частках кожному. Вказаний витяг підтверджує факт наявності спору про право між ОСОБА_1 , як потенційним отримувачем частки одноразової грошової допомоги, та нею, як фактичним отримувачем такої допомоги. Таким чином, вона не мала об`єктивної можливості вчасно надати до суду першої інстанції певні докази.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що він є батьком загиблого та відповідно є суб`єктом права на отримання одноразової грошової допомоги. Зазначив, що він категорично заперечував встановлення вказаного факту та підстави задоволення заяви ОСОБА_1 , що вже само по собі свідчить про існування конфлікту інтересів між зазначеними особами та виключає такий критерій окремого провадження як відсутність неоспорюваних прав. Зазначив, що сімейні відносини між ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_5 були конфліктними, ОСОБА_1 постійно агресивно налаштовувала ОСОБА_5 проти нього. Саме через ОСОБА_1 він посварився з сином і тривалий час не спілкувався. Однак після приїзду ОСОБА_5 з Польщі, вони відновили спілкування з сином. В телефонній розмові з сином він зрозумів, що з ОСОБА_1 той не проживає. Вказав, що наведені ОСОБА_1 у заяві обставини не відповідають дійсності та ініційована останньою цивільна справа спрямована на отримання частки одноразової грошової допомоги від держави. Ігноруючи його позицію, за обставин наявності спору про право, місцевий суд грубо порушив вимоги ч.6 ст.294 ЦПК України, розглянувши заяву ОСОБА_1 по суті в межах окремого провадження. Обставина наявності спору про право обґрунтовується тим, що факт встановлення батьківства в подальшому може вплинути на обсяг одноразової грошової допомоги, яка має бути розподілена між членами сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 : матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_2 , а саме значно зменшити розмір такої допомоги. Крім того, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно останнього, а саме автомобіль Ford, придбаний сином апелянта у 2019 році за власні кошти останнього. Факт наявності вказаного майна не заперечує і сама ОСОБА_1 , долучаючи документи щодо такого автомобіля до своєї заяви. Наведене свідчить, що заявлені вимоги ОСОБА_1 в подальшому також можуть вплинути і на обсяг спадкових прав спадкоємців загиблого ОСОБА_5 (матері, батька та доньки), що також свідчить про наявність спору про право. Суд першої інстанції повинен був залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, оскільки у даному випадку наявний спір, який повинен бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Посилався на те, що він не отримував уточнену заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, тому він був позбавлений можливості ознайомитись та проаналізувати надані ОСОБА_1 докази та навести свої заперечення щодо цих доказів та обставин, які наводяться заявницею. Вважав, що заявницею не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що в період з 2015 року по 01.12.2024 року заявниця разом з ОСОБА_5 спільно проживали, вели спільне господарство та мали спільні права і обов`язки, що в сукупності доводило б факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зазначив, що після ухвалення місцевим судом спірного судового рішення він отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 30.05.2025 року №116/168, за змістом якого «батьку, матері та дочці загиблого ОСОБА_5 » призначено одноразову грошову допомогу в сумі 15 000 000 грн у рівних частках кожному. Вказаний витяг підтверджує факт наявності спору про право між ОСОБА_1 , як потенційним отримувачем частки одноразової грошової допомоги, та ОСОБА_4 , як фактичним отримувачем такої допомоги. Вищенаведене підтверджує, що він не мав об`єктивної можливості вчасно надати до суду першої інстанції вказаний витяг.

06 вересня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою та виклала доводи заяви.

16 вересня 2025 року за допомогою системи «електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала до суду заяву про долучення доказу, а саме відповіді з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ДУ «Холодногірська виправна колонія № 18».

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 19 березня 1999 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , під час якого у них народилась дочка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.129,130 том 1).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2011 року у справі №2025/2-2-740/11 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.27-28 том 1).

Батьками ОСОБА_5 є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_15 (а.с.26 том 1).

У зв`язку з реєстрацією шлюбу у 1984 році ОСОБА_15 змінила своє прізвище на « ОСОБА_16 » (а.с.132-135 том 1).

ОСОБА_1 у шлюбі не перебувала, що підтверджується листом Дергачівського відділу ДРАЦС у Харківському районі Харківської області (а.с.213 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , його батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с.29 том 1).

За відомостями Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_8 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.47-48 том 1).

Депутатом Дергачівської міської ради складено акт, у присутності ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 розташований будинок, у якому з 2009 по 2012 роки проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали як звичайна сім`я, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки щодо один одного. ОСОБА_5 повністю опікувався сином ОСОБА_9 , забезпечував сина та дружину. У сім`ї було повне розуміння (а.с.44 том 1).

За відомостями акту обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Дергачівської міської ради у присутності ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 2012 року проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали як звичайна сім`я, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки щодо один одного. Відносини в родині були спокійні, присутнє повне взаєморозуміння між чоловіком та дружиною. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вели спокійний розмірений спосіб життя, до них часто приїздили родичі з боку чоловіка та дружини на різні свята та вихідні. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прислухалися до порад один одного, мали одинакові погляди на виховання дитини, погляди на життя, введення домашнього господарства, розподілу сімейного бюджету (а.с.45 том 1).

Як вбачається з довідки, наданої КЗ «Дергачівський ліцей №3» Дергачівської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 брав активну участь у шкільному житті дитини ОСОБА_8 . Під час очного навчання до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, батько приводив та забирав ОСОБА_9 зі школи, відвідував святкові класні та шкільні заходи. Протягом усього періоду навчання дитини у школі цікавився його навчальним поступом (а.с.30 том 1).

З характеристики, наданої КЗ «Дергачівський ліцей №3» Дергачівської міської ради, на ОСОБА_8 , вбачається, що батько брав активну участь у навчанні та вихованні сина (а.с.31 том 1).

Начальником ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 17.07.2019 була посвідчена заява від імені ОСОБА_5 , якою ОСОБА_5 визнає себе батьком ОСОБА_8 , а ОСОБА_1 підтверджує цей факт і, відповідно до ст. 126 СК України, просять внести відомості про батька до актового запису про народження дитини (а.с.32-33 том 1).

Під час перебування ОСОБА_5 під вартою, ОСОБА_1 зверталася до різних установ щодо наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, з приводу чого отримувала відповіді (а.с.61-66).

ОСОБА_5 , відбуваючи покарання, листувався з ОСОБА_1 , про що свідчать надані нею листи (а.с.67-93).

Із платіжної інструкції Р24А06868 від 08.11.2024 вбачається переказ від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 на суму 2010,05 грн (а.с.94 том 1).

ОСОБА_1 надано копії квитанцій на придбання побутових товарів, інформацію про посилки, із якої вбачається, що 19.11.2024, 21.11.2024 ОСОБА_5 отримано посилки від ОСОБА_1 , а також надано копії фотографій, на яких зображена вона разом з ОСОБА_5 та сином ОСОБА_9 (а.с.49-57, 95-102 том 1).

24.09.2024 ОСОБА_5 підписав контракт на проходження військової служби у ЗСУ та посадах осіб рядового складу у військовій частині НОМЕР_1 , у якому зазначив адресу свого проживання: АДРЕСА_2 (а.с.120-121 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (а.с.118 том 1).

За відомостями лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті від 09.12.2024, причиною смерті ОСОБА_5 стала вибухова травма з розтрощенням голови. Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та осколків (а.с.122-124 том 1).

Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 25.12.2024 для подання до суду на вирішення молекулярно-генетичного експертного дослідження було поставлене таке питання: чи мають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжений матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народжена іншою матір`ю, спільного біологічного батька, за результатами якого, ймовірність того, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжений матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народжена іншою матір`ю, мають спільного біологічного батька складає 99% (а.с.34-43 том 1).

В суді першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_1 її сусідка, з ОСОБА_5 вони жили однією сім`єю, ніколи не бачила сварок, робили ремонт, їздили на машині разом, також разом їздили на море. У них були нормальні відносини, коли ОСОБА_5 потрапив до в`язниці, вони спілкувалися по телефону, ОСОБА_1 намагалась з ним зустрітись, але її не пускали. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повинні були одружитися. Також вона була присутня у них на святах, відносини у них були як у люблячих людей, спільно вели господарство.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі № 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23.

Тобто якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Задовольняючи подану у цій справі заяву, суд першої інстанції констатував доведеність заявленого ОСОБА_1 факту. Суд зазначив, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 , є юридичним, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці, інший порядок його встановлення не передбачено, а також того, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги згідно із положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, як в суді першої інстанції, так і подаючи апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували факт проживання заявниці з ОСОБА_5 у період з 03.07.2011 до дня смерті. Посилалися на відсутність доказів спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зазначений період, а також неможливість встановлення заявленого у справі факту в порядку окремого провадження, з огляду на наявність спору про право.

Мотивуючи заяву ОСОБА_1 вказувала на те, що встановлення факту їй необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Заява про встановлення факту може розглядатися за правилами окремого провадження у разі відсутності спору, водночас у справі, яка переглядається, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в період спільного проживання нею та ОСОБА_5 за спільні кошти було придбано: меблі, швейну машинку-оверлок, двері, бойлер, тример для косіння трави, скутер, газову плиту, блендер, телефон, автомобіль. Отже, встановлення факту спільного проживання може вплинути на спадкове право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки майно, що придбано в період спільного проживання чоловіка та жінки за спільні кошти є їх спільною сумісною власністю.

Встановивши наявність заперечень проти заявленого ОСОБА_1 факту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення такого факту в порядку окремого провадження.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існує спір з приводу належності та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_5 .

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 759/1894/23, від 13 червня 2024 року у справі № 357/10078/22, від 09 квітня 2025 року у справі № 712/162/23, від 14 листопада 2025 року у справі № 299/4993/22 (провадження № 61-3091св25).

У пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) вказано, що між фізичною особою та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 03.07.2011, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 не позбавляє її права на звернення до суду з відповідним позовом та вирішення спору у порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги задоволено, том судовий збір за подачу апеляційних скарг підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному по 726,72 грн.

Керуючись ст.ст.294, 315, 367, 368, 377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 червня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 726,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина