Провадження № 2/727/2441/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.,

за участю секретаря:Зінич О.М.

представника позивача: Ткачука О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватне підприємство «Регіон Центр» про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватне підприємство «Регіон Центр» про усунення перешкод у користуванні майном.

Посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1997 року.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , розташованої на мансардному поверсі над її квартирою в тому ж будинку, що підтверджує свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 03.10.2013 року.

Всупереч вимогам законодавства та без отримання згоди інших співвласників будинку, відповідачі самовільно встановили металеві двері на сходовій клітині загального користування, яка веде з третього поверху до горищного приміщення будинку. Встановлення цих дверей повністю перекрило позивачу та іншим мешканцям будинку доступ до горища, яке є їх спільним майном.

Факт самовільного встановлення дверей та створення перешкод у користуванні спільним майном підтверджує актом технічного огляду житлового будинку АДРЕСА_3 від 15.07.2025 року.

Самовільний характер встановлення дверей також підтверджується технічною документацією на будинок. Згідно з планом третього поверху, планом мансарди, а також планом квартири АДРЕСА_2 жодних дверей у місці їх фактичного встановлення на сходовій клітині проектом не передбачено. Це підтверджує ту обставину, що відповідачі здійснили перепланування місць загального користування, що є грубим порушенням.

Окрім того, листом №76 від 28.07.2025 року ПП «Регіон - Центр» повідомило, що рішення про обмеження користування горищем та сходовими клітинами загальними зборами співввласників будинку не приймалося.

Вважає дії відповідачів самовільними, незаконними та такими, що прямо порушують її право як співвласника багатоквартирного будинку на вільне користування спільним майном.

Просила усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спільним майном співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , а саме: горищем будинку.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлені ними двері на сходовій клітині загального користування, що ведуть до горища будинку АДРЕСА_3 .

Процесуальні дії у справі :

Ухвалою суду від 26.08.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

25.09.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.11.2025 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження у справі та до участі у справі за клопотанням представника позивача залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6

24.11.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Узагальнені доводи учасників справи:

Відповідачами було подано відзив на позовну заяву. У відзиві останні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що позивач стверджує про порушення її прав, проте не вказує жодних конкретних дій або намірів, які б обмежували її у реальному користуванні горищем. Факт встановлення дверей сам по собі, без доказів реального обмеження доступу, не може розглядатися як правопорушення, що підлягає усуненню.

ОСОБА_1 припускає можливість порушення її прав у майбутньому, що на їх думку не є підставою задоволення позову.

Відповідачі посилались на те, що встановили двері, оскільки їх квартира розташована безпосередньо на мансардному поверсі. Двері було встановлено з метою забезпечення безпеки та запобігання несанкціонованому доступу до технічних приміщень, що межують з їх квартирою; зменшення ризиків проникнення вологи, холодного повітря з боку горища до їх житла; запобігання несанкціонованому використанню спільного майна окремими особами на шкоду іншим співвласникам.

Вважають, що акт технічного огляду, складений ПП «Регіон-Центр» у зв`язку з скаргою власників квартири АДРЕСА_4 у зв`язку з порушенням їх прав на обслуговування сонячних панелей на даху, лише фіксує наявність дверей, але не встановлює, що вони створюють реальну непереборну перешкоду співвласникам багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 .

Фактично, позивач звернула увагу на двері лише тоді, коли їй знадобився доступ на дах будинку для технічного обслуговування власного обладнання. При цьому, ОСОБА_1 не надала доказів, що сонячні панелі є її власністю, а також не надала доказів, що отримала згоду співвласників на їх встановлення на даху.

Також, вказували на те, що питання використання спільного майна потребує колективного рішення загальними зборами співвласників будинку. Позивач хоче демонтувати двері не для відновлення статусу спільного майна мешканців багатоквартирного будинку, а для забезпечення доступу до власного комерційного/побутового обладнання, розміщеного на даху, який перебуває у спільній власності. Ця ситуація викликає питання про те чи не порушує сама ОСОБА_1 права інших співвласників, монополізуючи частину покрівлі на свої потреби.

Окрім того, звертали увагу на те, що актом ПП «Регіон-Центр» рекомендовано вирішувати питання шляхом переговорів та зокрема застосовувати альтернативні шляхи вирішення: не зачиняти дверей чи надати ключі від дверей іншим співвласникам.

Вважають, що питання судового захисту спільного майна потребує колективного захисту усіх осіб, які вважають порушеними свої права, а не одностороннього позову одного із співвласників багатоквартирного будинку.

Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце рогляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи ПП «Регіон-Центр» у судове засідання не з`явився. У поданому до суду клопотанні просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Мотивувальна частина

Позиція суду

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

Встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці 25.04.1997 року (а.с.6).

Квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Департаментом житлово-комунального господарства ЧМР 03.10.2013 року (а.с.8 зв.).

Відповідно до акту технічного огляду будинку АДРЕСА_3 від 15.07.2025 року, складеного комісією ПП «Регіон Центр» вбачається, що будинковолодіння АДРЕСА_3 побудоване до 40 р. 19 століття. Будинковолодіння налічує чотири окремих житлових будинки літер А,Б,В,Г. Будинок АДРЕСА_3 літери В, де перекритий доступ на горище будинку, налічує 7 квартир (№13,14,15,16,17,18,19) (а.с.7).

Квартира АДРЕСА_4 (власник ОСОБА_1 ) розміщена на 3-му поверсі будинку. Поверхом вище на мансардному поверсі розміщена квартира АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_7 ).

При огляді сходинкової клітини, якою користуються співвласники будинку літери В, установлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_2 змонтовані додаткові двері на сходовій клітці між третім поверхом та мансардою, чим створено перешкоду у доступі співвласникам інших квартир будинку до приміщень горищного простору.

Що стосується сонячних панелей змонтованих на покрівлі будинку то вони встановлені згідно вимог та за згодою всіх співвласників будинку.

Рекомендовано співвласникам квартири АДРЕСА_2 не закривати двері на вході до горища та не чинити перешкоди в користуванні спільним сумісним майном будинку, демонтувати встановлені додаткові двері або надати співвласникам інших квартир ключі від дверей на сходовій клітці.

Із дослідженого акту ПП «Регіон центр» від 28.07.2025 року встановлено, що рішення про обмеження на користування горищем, сходовими клітинами загальними зборами співвласниками будинку не приймалось (а.с.8).

Окрім того, відповідно до висновку Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради щодо можливості використання сонячних панелей на даху житлового будинку за адресою АДРЕСА_6 , беручи до уваги складений адміністративний протокол, згоду співввласників, а також те, що встановлення і використання сонячних панелей не призведе до пошкодження чи руйнування об`єкта та не суперечить настановам щодо утримання та збереження об`єктів культурної спадщини в межах історичних ареалів м.Чернівці, Управління культурної спадщини не заперечує стосовно використання сонячних панелей на даху житлового будинку (а.с.38).

Мотиви та доводи, з яких виходив суд, та застосовані норми права:

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статтю 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Положеннями частинами першої-другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

У Рішенні від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі №916/2069/17, від 22 січня 2020 року у справі № 461/4181/18 (провадження № 61-15919св19) зазначив, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

У постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №915/1096/18, від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі №904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17 зроблено висновок, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників (частина друга статті 369 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено судом та підтверджено відповідачами у поданому до суду відзиві, ними було встановлено двері на сходовій клітини, що ведуть з третього поверху до горищного приміщення, оскільки їх квартира розташована безпосередньо на мансардному поверсі.

Факт самовільного встановлення дверей та створення перешкод у користуванні спільним майном також підтверджується актом технічного огляду житлового будинку АДРЕСА_3 від 15.07.2025 року.

Самовільний характер встановлення дверей підтверджується технічною документацією на будинок. Зокрема, згідно з планом третього поверху, планом мансарди, а також планом квартири АДРЕСА_2 жодних дверей у місці їх фактичного встановлення на сходовій клітині проектом не передбачено.

Доводи відповідачів про те, що питання судового захисту спільного майна потребує колективного захисту усіх осіб, які вважають порушеними свої права, а не одностороннього позову одного із співвласників багатоквартирного будинку, суд відхиляє з огляду на наведені вище норми законодавства та наявності порушеного права співвласника багатоквартирного будинку.

Судом встановлено, що відповідачі самочинно встановили у коридорі загального користуваннядвері на сходовій клітини, що ведуть з третього поверху до горищного приміщення. Доказів того, що іншими співвласниками було надано згоду на їх встановлення суду надано не було.

Окрім того, навіть наявність такої згоди, не замінює те, що співвласникам на їх вимогу має бути забезпечено доступ до допоміжних приміщень житлового будинку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що мета з якою співвласник вимагає надати йому доступ до допоміжних приміщень будинку не має значення, оскільки право власності є непорушним та не може бути обмеженим.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що фактичне зменшення відповідачами місць спільного користування будинку обмежує позивача як співвласника багатоквартирного будинку у можливості користування спільним майном.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Сторони у справі є співвласниками будинку по АДРЕСА_3 , а відтак і приміщення горища, яке перебуває в спільній власності та користуванні, а відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні частиною спільного майна шляхом ненадання доступу позивачу до приміщення, а тому позовні вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обгрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає в АДРЕСА_6 до ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_3 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_4 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_5 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_6 (РНОКПП не відомий), які проживають в АДРЕСА_7 , третя особа: приватне підприємство «Регіон Центр» про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спільним майном співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлені ними двері на сходовій клітині загального користування, що ведуть до горища будинку АДРЕСА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_3 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_4 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_5 (РНОКПП не відомий), ОСОБА_6 (РНОКПП не відомий), які проживають в АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 грн.96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.