Провадження № 2-о/359/307/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи : Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверодонецького району Луганської області, Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про встановлення факту володіння квартирою на праві власності,-

встановив :

11 листопада 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника заявників ОСОБА_3 надійшла вище зазначена заява, з проханням встановити юридичний факт володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою, загальною площею 67,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - на праві власності з 07.10.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно із ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Заявники просять встановити факт володіння нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке є складовою права власності на відповідне нерухоме майно.

У поданій заяві вони зазначають, що не мають іншої можливості захистити свої права, окрім як звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Також наголошується, що встановлення факту володіння майном на праві приватної власності, на відміну від позовних вимог про визнання права власності на будівлю, підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Разом із тим у заяві зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області із заявою про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Проте 28.03.2025 державний реєстратор Митько Т.В. відмовила у проведенні реєстраційних дій, пославшись на лист Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 1005-ВА від 27.03.2025, відповідно до якого неможливо отримати інформацію щодо реєстрації права власності до 01 січня 2013 року. Заявниці також було роз`яснено порядок оскарження зазначеного рішення відповідно до законодавства.

Водночас подана заява та додані до неї матеріали не містять відомостей про те, що заявники скористалися своїм правом, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, та звернулися до адміністративного суду для оскарження рішення державного реєстратора.

Таким чином, наявність рішення про відмову в державній реєстрації речового права за відсутності адміністративного спору свідчить про існування спору про право.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на те, що вимоги щодо права власності підлягають розгляду в порядку позовного провадження, у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, роз`яснивши заявникам право звернутися до суду з відповідними позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи : Сіверськодонецька міська військова адміністрація Сіверодонецького району Луганської області, Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про встановлення факту володіння квартирою на праві власності.

Роз`яснити право звернутися до суду з позовом на загальних підставах в порядку позовного провадження цивільного судочинства.

Копію даної ухвали направити заявникам (представнику заявників) разом з заявою та доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя І. В. Муранова-Лесів