Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3262/24 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 96 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/3262/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України - ОСОБА_12 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рибнікової М.М. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із вказаною заявою в обґрунтування якої зазначала, що вона з 2007 року проживала однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала, що 16.11.2024 ОСОБА_4 зник безвісти, виконуючи обов`язок по захисту незалежності та територіальної цілісності України. Відповідно до сповіщення сім`ї №27 від 18.11.2024 вих.№1/9217 ОСОБА_1 , як дружину було повідомлено про зникнення безвісті її чоловіка ОСОБА_4 . За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження та зареєстровано у єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000541 від 22.11.2024. Відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено право членів сімей безвісно відсутніх військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги. Таким чином, проживаючи з чоловіком спільно, маючи спільно права та обов`язки, ведучи спільний побут, вважає, що вона є членом сім`ї загиблого ОСОБА_4 . Проживаючи спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 17 років у них спільних дітей немає, однак їхнє спільне проживання несе характер подружнього, що передбачало наявність прав та обов`язав подружжя. Обставини спільного проживання підтверджують і свідки, спільними фотографіями, з моменту призову на військову службу чоловік здійснював перекази на її картковий рахунок для її забезпечення. Оскільки, єдиним способом, відповідно до вищевказаних нормативно - правових актів є рішення суду про встановлення такого факту, встановити цей факт неможливо, тому змушена звертатись до суду з відповідною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. У зв`язку з наведеним, заявниця просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 16.11.2024 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року до моменту призову ОСОБА_4 на військову службу 28 червня 2024 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зник безвісти 16 листопада 2024 року, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 11 серпня 2009 року до моменту призову ОСОБА_4 на військову службу 28 червня 2024 року. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник Міністерства оборони України - ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визначаючись із метою встановлення вищезазначеного факту, заявник посилається на те, що вона, проживаючи з чоловіком спільно, маючи спільно права та обов`язки, ведучи спільний побут, вважає, що є членом сім`ї загиблого ОСОБА_4 та відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» має право отримання одноразової грошової допомоги. Отже, для визначення можливості встановлення факту, про який просив заявник, суду при ухваленні рішення необхідно було встановити, чи породить встановлення такого факту юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168. Положеннями частини п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16- 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1- 2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. При цьому, матеріали справи не містять свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заявником також не надано рішення суду про встановлення факту смерті або оголошення даної фізичної особи померлою. Таким чином, заявник не належить до отримувачів вищенаведеної одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) зазначеного військовослужбовця, оскільки відсутня документально підтверджена інформація про дату його загибелі і відповідно виникнення права на отримання вказаної допомоги ще не наступило, отже звернення до суду є передчасним. Правова позиція Міноборони у даному випадку полягає у тому, що станом на дату ухвалення судового рішення заявник не мав та станом на зараз не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зникненням безвісті за особливих обставин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки така допомога призначається та виплачується виключно за наявності юридичного факту смерті особи, який у даному випадку відсутній, у зв`язку із чим, суд прийшов до передчасного висновку та відповідно помилкового про обґрунтованість вказаної заяви та наявності підстав для її задоволення. З огляду на зазначене встановлення вказаного факту в судовому порядку у межах вказаної справи не породжує відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим, відповідна заява задоволенню не підлягає.

14 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу Відмовити в задоволенні в повному обсязі апеляційної скарги представника Міністерства оборони України - ОСОБА_12 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2025 року. У відзиві вказує, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні заяви, адже для визначення можливості встановлення факту, про який просив заявник, суду при ухваленні рішення необхідно було встановити, чи породить встановлення такого факту юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій. При цьому, Міністерство оборони України вказує, оскільки суду не надано доказів факту смерті ОСОБА_4 або оголошення даної фізичної особи померлою, заявник не належить до отримувачів вищенаведеної одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) зазначеного військовослужбовця, оскільки відсутня документально підтверджена інформація про дату його загибелі і відповідно виникнення права на отримання вказаної допомоги ще не наступило, отже звернення до суду є передчасним. При цьому, правова позиція Міністерства оборони України у даному випадку полягає у тому, що станом на дату ухвалення судового рішення заявник не мав та станом на зараз не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зникненням безвісті за особливих обставин ОСОБА_4 , оскільки така допомога призначається та виплачується виключно за наявності юридичного факту смерті особи, який у даному випадку відсутній, у зв`язку із чим, суд прийшов до передчасного висновку та відповідно помилкового про обґрунтованість вказаної заяви та наявності підстав для її задоволення. З огляду на зазначене встановлення вказаного факту в судовому порядку у межах вказаної справи не породжує відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим, відповідна заява задоволенню не підлягає. Тобто, Міністерства оборони України вважає, що отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зникненням безвісті особи можливе тільки у випадку наявності юридичного факту смерті особи. Однак, така позиція Міністерства оборони України не відповідає вимогам законодавства та є суперечливою сама по собі. Щодо встановлення факту смерті особи в судовому порядку, то Верховний Суд неодноразово підкреслював (Постанова Верховного Суду від 12.05.2021 року у справі № 220/1582/20, Постанова Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі № 759/5313/21, Постанова Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 707/1607/16-ц) про необхідність у такому випадку підтверджувати доказами факту настання смерті. До таких доказів може бути віднесено пояснення заявників, свідків; письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про народження/смерть наказ командира військової частини про виключення із особового складу; скріншоти особистого листування; дані, отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж, які доводять факт ведення бойових дій у конкретній місцевості у певний час; акти про настання смерті (довільна форма; колективний акт про настання смерті), тощо. Тобто, у висновку можна констатувати, що біологічна смерть особи або ж встановлення факту смерті особи в судовому порядку вимагає надання будь - яких достовірних доказів, що підтверджують наявність ознак смерті особи. Водночас, відповідно Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук. При цьому, Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», що при визначенні статусу «особа, зникла безвісти» вказує саме на відсутність відомостей про місцеперебування відповідної фізичної особи (а не ознак відсутності життєдіяльності). Звертає увагу, що за змістом вказаного Сповіщення, воно адресовано ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_4 . В тексті сповіщення зазначено «….., що ОСОБА_6 чоловік, солдат ОСОБА_4 , 1970 р.н., …….». Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_5 було достеменно відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є сім`єю. Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Якщо військовослужбовець зник безвісти та не залишив особистого розпорядження, його грошове забезпечення, що виплачується згідно чинного законодавства України, в тому числі і постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується дружині. Окрім того, потрібно звернути увагу апеляційного суду, на неможливість залишення особистого розпорядження військовослужбовцем ОСОБА_4 з огляду на наступне. Норма законодавства щодо залишення особистого розпорядження військовослужбовця з`явилась у чинності законодавстві у жовтня 2024 року після прийняття Верховною Радою України Закону України «Про внесення зміни до пункту членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх». Вказаний Закон набрав чинності 20.01.2025 та введений в дію 01.02.2025. Водночас, відповідно до сповіщення сім`ї № 237 від 18 листопада 2024 року вих. № 1/9217 військовослужбовець ОСОБА_4 зник безвісти 16.11.2024, а отже не міг залишити відповідне особисте розпорядження. А отже, виходячи з викладеного з метою забезпечення права дружини на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, що зник безвісти, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідною заявою. При цьому, саме вказана причина (щодо права дружини на отримання грошового забезпечення військовослужбовця) була визначена заявницею під час звернення до суду у поданій заяві. Виходячи з викладеного, аргументи Міністерства оборони України викладенні в апеляційній скарзі не знаходять свого підтвердження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_7 , який розірвано 11 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 записаний батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , виданого виконкомом Половецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

28 червня 2024 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Сповіщенням №237 від 18 листопада 2024 року, повідомлено ОСОБА_1 , як дружину, що солдат ОСОБА_4 , стрілець- помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 16.11.2024 в результаті скиду з БпЛА в н.п. Торецьк Бахмутського району Донецької області.

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000541, вбачається, що від ОСОБА_1 надійшла заява, про те, що, її чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 16.11.2024 зник безвісті при виконанні бойового завдання, на даний момент його місце знаходження невідоме. ОСОБА_1 здійснювала заходи щодо пошуку зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_4 , як цивільна дружина.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали більше 17 років за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство, також даний факт засвідчено депутатом сільської ради Л.Радомською.

Згідно з актом обстеження від 20.11.2024, складеного депутатом Старосільської сільської ради Радомською Л.М в присутності свідків ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 дійсно проживала разом з ОСОБА_4 більше 17 років за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Крім того, допитані у суді першої інстанції: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 вели спільне господарство, робили ремонт будинку. Старша донька ОСОБА_10 називає ОСОБА_11 батьком.

Згідно з витягу реєстру Старосілецької територіальної громади ОСОБА_1 26.05.20006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії паспорта НОМЕР_5 , виданого Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області 06.12.2007 року вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований з 09.11.2008 за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що факт, який просить встановити заявниця, знайшов своє підтвердження.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1,2 ст. 315 ЦПК України що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Заявлені вимоги, пов`язані з ініціюванням питання виплати грошового забезпечення.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини»

Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбу із ОСОБА_7 , який розірвано 11 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 записаний батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , виданого виконкомом Половецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2025 року у даній справі залучено заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Разом з тим, 10.03.2025 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції звіт аналізу батьківства від 22 .07.2016 року, за яким ОСОБА_4 не являється біологічним батьком ОСОБА_2 . Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 заперечує право ОСОБА_2 на отримання грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_4 .

Тому факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо виплати грошового забезпечення.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин, факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 2007 року по червень 2024 року не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 має бути залишена без розгляду.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2ч.1ст.374ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення поданої заяви без розгляду.

Залишення заяви без розгляду не позбавляє особу на право подання позову на загальних підставах.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - ОСОБА_12 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2025 року скасувати, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 02 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді