УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання відповідача

03 грудня 2025 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Редько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає спільно із позивачкою. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 вересня 2019 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 гривень щомісячно.

Позивачка стверджує, що з дня ухвалення судового рішення її матеріальний стан погіршився, так як через стан здоров`я вона звільнилася з роботи, а матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він офіційно працевлаштувався, має стабільний дохід, окрім того, отримав дохід від продажу нерухомості, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

У зв`язку з цим, позивачка просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються з відповідача, та стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення сином повноліття.

Ухвалою від 17 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено його проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

23 липня 2025 року представником відповідача адвокатом Жуком Ю.Б. подано суду заяву про відкладення судового засідання з підстав неможливості відповідача прибути до суду, оскільки він перебуває в зоні бойових дій. Просив надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та подати відзив на позов.

30 липня 2025 року від представника відповідача - адвоката Жука Ю.Б. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просить врахувати те, що на утриманні відповідача є ще одна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої він сплачує аліменти у розмрі частки від його заробітку. Також зазначив, що матеріальний стан відповідача навпаки погіршився. Так, згідно даних Пенсійного Фонду України (Форма ОК-5), дохід Відповідача в 2019 році становив за рік 50076.00 грн., а в 2025 році становить 28364.07 грн., тобто має місце погіршення матеріального стану відповідача. У задоволенні позову просив відмовити повністю.

04 серпня 2025 року від представника позивача адвоката Павлюка Р.С. надійшла відповідь на відзив, у якій він зауважує, що заявлена Позивачем вимога щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку), відповідає вимогам діючого законодавства щодо обов`язку утримання дитини оскільки отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини і даний розмір аліментів жодним чином не буде надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб дитини. Окрім того, ОСОБА_2 30 квітня 2025 року призваний на військову службу по мобілізації у Збройні сили України, що підтверджує і сам представник відповідача ОСОБА_5 у своєму клопотанні від 23 липня 2025 року. Згідно з інформацією, котра знаходиться у відкритому доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, адреса: https://social.mil.gov.ua/groshove-zabezpechennya/rozrakhunok-hroshovoho-zabezpechennia-viiskovosluzhbovtsia-calculiator.html-, грошове забезпечення солдата (матроса) першого року служби складає не менше 20 276, 32 грн. на місяць (без додаткових доплат). Тобто, матеріальний стан відповідача не погіршився, а навпаки, покращився. Просив відхилити заперечення відповідача ОСОБА_2 , вказані у відзиві на позовну заяву позивача ОСОБА_1 , а заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

09 вересня 2025 року від представника відповідача - адвоката Жука Ю.Б. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі з підстав того, що відповідач ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, що підтвердив копією довідки № 4672 від 16.06.2025 року, та у клопотанні зазначив, що відповідач в даний час знаходиться у зоні активних бойових дій. З підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, просив провадження у справі зупинити, оскільки така підстава є обов`язковою для суду.

16 вересня 2025 року представник позивачки адвокат Павлюк Р.С. подав заперечення на клопотання про зупинення провадження, просив залишити його без задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 користується на договірній основі професійною правничою допомогою адвоката Жука Ю.Б., котрий, використовуючи той же принцип «змагальності», зазначений у ст. 12 ЦПК, реалізовуючи свої процесуальні права, надав ґрунтовний відзив на позовну заяву з чіткім розумінням своєї позиції щодо позовних вимог, а точніше повного заперечення проти їхнього задоволення, з додаванням письмових доказів до відзиву. Тобто відповідач не обмежений у своїх процесуальних правах, маючи у справі представника та може їх належним чином реалізовувати.

22 жовтня 2025 року адвокат Жук Ю.Б. надіслав на адресу суду повідомлення про припинення представництва відповідача у даній справі у зв`язку із зупинення права на заняття адвокатською діяльністю.

01 грудня 2025 року до суду надійшло повторне клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до припиненя перебування його у складі Збройних Сил України.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, завчасно подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, також разом із клопотанням про зупинення провадження у справі подав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Статтею 251 ЦПК України, передбачено вичерпний перелік підстав для обов`язкового зупинення провадження в справі судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом частини першої статті 251 цього кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичних операцій.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, що підтверджується копією довідки № 2/2668 від 28.11.2025, яка видана начальником групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан. Згідно з Указом Президента України № 69/2022від 24.02.2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію. Надалі, Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У той же час, норма п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України конкурує з принципами забезпечення інтересів дитини і нормами Сімейного кодексу України, що стосуються інтересів дитини, які зобов`язують батьків належно, своєчасно та стабільно утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тривале на невизначений час зупинення провадження, не відповідає правам та інтересам дитини щодо належного її утримання, гарантованим як внутрішнім законодавством так і міжнародними актами.

Так, статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Частина 2 статті 51 визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одночасно, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07.10.2015 у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Справи про стягнення аліментів не є складними, а тому відповідно до положень ст.274 ЦПК України можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження.

На переконання суду, положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України спрямовані на захист права особи, яка подала відповідне клопотання та перебуває у складі ЗСУ брати участь у розгляді судової справи, яка стосується її прав і обов`язків.

Проте аж ніяк положення даної норми не спрямовані на можливість зловживання стороною своїм правом для затягування розгляду справи.

Суд констатує, що участь сторони у розгляді її справи є її правом, а не обов`язком. При цьому закон передбачає кілька варіантів участі відповідача у розгляді справи: письмовий виклад своїх заперечень у відзиві, участь в судових засіданнях через представника, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Суд звертає увагу на те, що відповідач скористався своїм правом брати участь в судових засіданнях через представника, який подав відзив на позов, виклавши позицію відповідача у даній справі, клопотання про зупинення провадження у справі.

На переконання суду, зупинення провадження в справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України порушуватиме право позивачки на розгляд її справи упродовж розумного строку, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в той же час задоволення клопотання відповідача може негативно відобразитись на праві дитини на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2025 у справі № 557/1226/23 звернув увагу на те, що вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі щодо аліментів на утримання дитини, зокрема про зміну способу стягнення та їхнього розміру, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним інтересам дитини у передбаченому законом утриманні з боку такого відповідача. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду також бере до уваги те, що у справі, яка стосується аліментів на утримання дитини, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків.

Загальновідомо, що воєнний стан в Україні триває вже більше трьох років із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, систематично продовжувався, і на даний час його дію не припинено.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час проходить військову службу, проте у даній справі його інтереси представляв адвокат Жук Ю.Б., який подав суду і заперечення на позов, і докази, на яких грунтуються дані заперечення. Однак після припинення ним адвокатської дяльності відповідач знову подав клопотання про зупинення провадження у справі.

З огляду на те, що інтереси відповідача у справі представляв адвокат, подавши усі заперечння на позов та клопотання, суд вважає, що відповідач, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, зміг реалізувати свої процесуальні права й обов`язки у справі через свого представника, брати участь у розгляді справи іншим способом.

Разом з тим стороною відповідача не було подано до суду належних доказів того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Виходячи із найвищих інтересів дитини, суд враховує, що зібрані у справі докази та подані сторонами заяви цілком достатні для того, щоб встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та здійснювати розгляд справи за наявними в ній матеріалами, сторони скористалися своїми правами у повному обсязі, натомість зупинення провадження у справі призведе до порушення прав неповнолітньої дитини, а тому в задоволенні клопотання про зупинення провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 251, 254, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній справі. Продовжити слухання справи у спрощеному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Ірина КУСІК