ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

справа № 642/427/25

провадження № 22-ц/818/3858/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року в складі судді Гримайло А.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання наказу ОСББ «Холодногірський» від 27.12.2024 про його звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення з відповідача суми недоплаченої заробітної плати за період з 01.04.2024 по 31.12.2024 у розмірі 15886,66 грн та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення до дати постановлення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він працював у відповідача з 01.01.2011 по 06.01.2025 на посаді юрисконсульта ОСББ «Холодногірський» з режимом роботи - неповний робочий день, робочий час: з 9 год. до 13 год., з двома вихідними днями, з оплатою 0,5 ставки, що передбачалась у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Позивач виконував всі завдання, видані роботодавцем, за період роботи претензій, доган чи зауважень до роботи позивача від роботодавця не було. Відповідач, як роботодавець, технічних умов для праці у себе не надавав, тому позивач працював дистанційно, при цьому у роботі використовував придбані за власний рахунок власні законодавчу га нормативну базу, судову практику, засоби комп`ютерної техніки, власні технічні засоби друку, множення та інші необхідні для виконання з завдань, витрати відповідачем не відшкодовувались. 06.01.2025 позивач на своїй електронній пошті виявив електронний лист від відповідача, не підписаний уповноваженою особою, у якому було вкладення - наказ ОСББ «Холодногірський» від 27.12.2024, підписаний неуповноваженою особою відповідача, про звільнення з його з роботи на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, роботодавця внаслідок бойових дій. Зазначене звільнення позивач вважає незаконним, оскільки у м. Харкові «бойові дії» на момент його звільнення не проходили та жодні технічні чи виробничі можливості відповідача знищені не були.

Відповідачем при звільненні не було виконано вимог ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України та не було проведено повний розрахунок з працівником, і відмовлено у видачі документів про нарахування та виплату йому суми при звільненні та про розмір заробітної плати та період роботи. За період роботи позивачу виплачувалась заробітна плата нерегулярно, не кожного місяця, з затримками, кожного місяця різними сумами, з яких неможливо зробити висновок про розмір зарплатні, яка повинна виплачуватись.

Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 №3460-ІХ установлено з 01.04.2024 мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000,00 грн, тому мінімальний розмір заробітної плати з посадового окладу на 0,5 ставки складає 8000/ 0,5 = 4000,00 грн. з урахуванням податків та зборів, а тому розмір недоплаченої заробітної плати за період з 01.04.2024 по 31.12.2024 року складає 15886,66 грн.

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що твердження відповідача про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 саме за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за причин неможливості забезпечення його роботою внаслідок повного знищення (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, доведене належними та допустимими доказами, оскільки за час ведення бойових дій внаслідок влучання було частково знищено будівлю, де розташовано приміщення ОСББ «Холодногірський», внаслідок чого саме це приміщення зазнало пошкоджень, стало непридатним для його використання офісу ОСББ, після чого мешканцями будинку почало використовуватися для зберігання власних речей, що було більш пріоритетним для членів ОСББ. Переведення працівника за його згодою на іншу роботу, забезпечення іншою роботою є неможливим з огляду на обмежений кількісний штат працівників ОСББ «Холодногірський» та відсутність роботи за фахом юрисконсульта, у той час як відповідно до Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 на робочому місці не перебував у зв`язку з його пошкодженням та неможливістю використання для роботи, будь-якої роботи за фахом юриста для ОСББ «Холодногірський» не виконував, жодних доказів на підтвердження факту здійснення робіт та їх видів суду не надав; факт здійснення ОСОБА_1 робіт у дистанційному режимі під час розгляду справи підтвердження не знайшов, оскільки такий наказ відсутній. За таких обставин суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося за наявності законних підстав, підстав для задоволення позову не вбачає, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив судове рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Доказів існування обставин на як посилався відповідач, як на підставу звільнення позивача суду не надано. Навпаки надані відповідачем світлини свідчать про наявні можливості виконувати позивачем роботу за посадою юрисконсульта. Тому судом зроблено необґрунтований висновок про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення та його поновлення на роботі. Відповідач не надав також доказів повного розрахунку з позивачем на час звільнення, а висновки суду про те, що позивач фактично не працював є припущенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується даними довідки ОСББ «Холодногірський» від 09.08.2024 ОСОБА_1 працює в ОСББ «Холодногірський» на посаді юрисконсульта на умовах неповного робочого дня з режимом роботи з 09-00 год. по 13-00 год., у особовій картці ОСОБА_1 зроблено відмітку про його призначення на посаду юриста 08.06.2006, наказ № 7 (а. с. 42, 54).

ОСОБА_1 з 01.01.2011 по 06.01.2025 працював ОСББ «Холодногірський» на посаді юрисконсульта з режимом роботи - неповний робочий день, робочий час: з 9 год. до 13 год ( а.с. 42).

Згідно з протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , від 11.08.2024 звільнено з посади голову правління ОСОБА_2 , обрано голову правління ОСОБА_3 та членів правління, у тому числі ОСОБА_4 (а. с. 23).

За довіреністю ОСББ «Холодногірський» в особі голови правління ОСОБА_3 від 13.11.2024, посвідченою приватним нотаріусом Погрібною Т. Н., ОСОБА_5 надані повноваження, у тому числі відповідно до рішень правління укладати та розривати від імені ОСББ трудові договори з найманими робітниками та реєструвати вищевказане у службі зайнятості. (а. с. 24).

За змістом попередження про звільнення від 27.12.2024, надісланого ОСББ «Холодногірський» на email адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1, на засіданні правління ОСББ «Холодногірський» було прийнято рішення про скорочення посади юриста в ОСББ «Холодногірський» за причин відсутності протягом останніх місяців будь-якої роботи за фахом юриста, пошкодженням у березні 2022 офісу ОСББ, а також неможливістю забезпечення юриста роботою.

Згідно копії наказу ОСББ «Холодногірський» № 1 від 27.12.2024 за підписом заступника голови правління ОСОБА_4, ОСОБА_1, юриста, звільнено 06.01.2025, у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, роботодавця внаслідок бойових дій (пункт 6 статті 41 КЗпП України); виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (за період роботи з 01.05.2024 до 06.01.2025) (а. с. 28).

06.01.2025 ОСББ «Холодногірський» у складі комісії членів правління Ю. Рязанцевої, С. Хлопоніна , Є. Смаль складено акт про відмову від підписання наказу про звільнення, згідно з яким в період з 27.12.2024 по 06.01.2025 ОСОБА_1 на робочому місці не з`являвся і відмовився підписувати наказ про звільнення; попередження було надіслано на email адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 . шляхом телефонного дзвінку на номер НОМЕР_1 , а також у месенджер Viber за тим же номером (а. с. 29).

23.12.2024 ОСББ «Холодногірський» направило ОСОБА_1 лист яким ОСББ вимагало від останнього надати документи згідно яких він перебуває у трудових відносинах з ОСББ, докази підтвердження кваліфікації та рівень освіти, підтвердження обсягу виконаної роботи за останні 6 місяців (а. с. 31).

Листом від 06.01.2025 позивача було повідомлено про звільнення та нараховану йому на час звільнення заробітну плату, що залежала від виконаної роботи і в середньому за місяць 2024 становила 1558,33 грн, у підсумковий розрахунок увійшли: 1500.00 грн за грудень 2024, 290.32 грн за 6 днів січня 2025, 102.18 грн компенсації за невикористані дні відпустки та вихідна допомога 1558.33 грн згідно зі ст. 44 КЗпП України ( а.с. 31 зворот).

13.09.2018 та 04.06.2024 ОСББ «Холодногірський» було видано довіреність юрисконсульту ОСОБА_1 на здійснення представництва ОСББ «Холодногірський» в органах дізнання, досудового слідства, у судах загальної юрисдикції, господарському та адміністративному судах всіх інстанцій, в інших державних та недержавних установах. (а. с. 39-40).

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_7 реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за 2024 рік ОСББ «Холодногірський» було сплачено за застраховану особу страхові внески з таких доходів/заробітку: у 01.2024 - 1600,00 грн за 31 день; у 02.2024 - 1600,00 грн за 29 днів; у 03.2024 - 1600,00 грн за 31 день; у 04.2024 - 2000,00 грн за 30 днів; у 05.2024 - 1500,00 грн за 31 день; у 06.2024 - 1500,00 грн за 30 днів; у 07.2024 - 1500,00 грн за 31 день; у 08.2024 - 1500,00 грн за 31 день; у 09.2024 - 1500,00 грн за 30 днів; у жовтні, листопаді, грудні 2024 внески не сплачувались у зв`язку із за відсутністю доходів/заробітку (а. с. 41).

З інформації Головного управління ДПС у Харківській області від 28.03.2025 щодо перебування у трудових відносинах з ОСББ «Холодногірський» та сум нарахованих доходів фізичній особі ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 убачається, що сума нарахованого доходу ОСОБА_1 складала: у січні 2024 - 1600,00 грн за 31 день; у лютому 2024 - 1600,00 грн за 29 днів; у березні 2024 - 1600,00 грн за 31 день; у квітні 2024 - 2000,00 грн за 30 днів; у травні 2024 - 1500,00 грн за 31 день; у червні 2024 - 1500,00 грн за 30 днів; у липні 2024 - 1500,00 грн за 31 день; у серпні 2024 - 1500,00 грн за 31 день; у вересні 2024 - 1500,00 грн за 30 днів; у жовтні 2024 - 1500,00 грн за 31 день; у листопаді 2024 - 3441,42 грн за 30 днів; у грудні 2024 - 1500,00 грн за 31 день.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (статті 3 КЗпП України).

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (частина перша статті 21 КЗпП України).

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначено в статтях 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон України № 2352-IX, дата набрання чинності - 19 липня 2022 року) внесені зміни, зокрема, до Кодексу законів про працю України.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтею 40 Кодексу законів про працю України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов визначено статтею 41 Кодексу законів про працю України.

Крім підстав, передбачених статтею 41 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках, зокрема неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій (пункт 6).

Розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 4 і 6 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина 4 статті 41 Кодексу законів про працю України).

Частиною 7 статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу здійснюється в такому порядку:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів;

не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. У разі якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Враховуючи зміст вказаних вище норм, послідовне та логічне їх тлумачення дають підстави стверджувати, що обов`язковою умовою для звільнення за цією підставою (пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП) має бути об`єктивна неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Тобто, таке знищення чи відсутність умов повинні бути безпосереднім наслідком бойових дій.

Зокрема, слід ураховувати, що звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України проводиться без дотримання певних гарантій: працівник не попереджається про звільнення за два місяці (попереджається за 10 днів), до нього не застосовується переважне право на залишення на роботі та ін.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (норма діє з 19 липня 2022 року, далі - КЗпП України) трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Обов`язковою умовою для звільнення за цією підставою має бути обґрунтована неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Верховний суд у постанові від 17.01.2019 № 708/254/18 зазначив, що згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Верховний Суд дійшов висновку, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статті 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Розірвання трудового договору відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України не вимагає дотримання положень частини третьої статті 40 Кодексу, але проводиться лише в тому випадку, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з наказу від 27.12.2024 року позивача було звільнено 06.01.2025, у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, роботодавця внаслідок бойових дій (пункт 6 статті 40 КЗпП України)

В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на підтвердження знищення засобів виробництва та майна роботодавця, відсутність організаційних та технічних умов для роботи внаслідок бойових дій.

Разом з тим, підстава звільнення ОСОБА_1 на яку посилався відповідач, а саме не доведення виконання будь якої роботи за фахом юриста не відноситься до підстав звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 , відбулось з порушенням норм п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Враховуючи викладене судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8.02.2022 у справі № 755/12623/19 вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Тобто, у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16, яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16, постанові ВС від 27.03.2019 у справі № 235/2867/15-ц, від 5.01.2024 у справі № 204/8655/21).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 8.02.2022 у справі № 755/12623/19, середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Порядок розрахунку середнього заробітку визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8.02.1995 (далі - Порядок).

Трудового договору укладеного між ОСББ та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Позивачем зазначено, що заробітна плата його складала 4000,00 грн тобто 0,5 від мінімальної заробітної плати, проте матеріалами справи такі твердження не підтверджується.

Згідно матеріалів справи режим роботи ОСОБА_1 встановлено з 09-00 год. по 13-00 год.

Матеріали справи містять довідку Песійного фонду форма ок 7, що відповідає інформації щодо сум нарахованих доходів фізичної особи ОСОБА_1 за період 01.01.2024 по 31.12.2024 (а.с. 41, 77).

Відповідно до вимог розділу II, III, IV постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Таким чином, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Оскільки позивач працював на умовах неповного робочого часу, при розрахунку середньої заробітної плати за вимушений прогул судова колегія виходить з розміру підтверджених доходів позивача. Тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 січня 2025 року по 25 листопада 2025 року , тобто за 231 робочих днів у розмірі 19012,97 грн ( 20741,42 : 12 = 1728,45 грн, 1728,45 : 21 + 82,31 грн, 82,31 x 231) з подальшим вирахуванням податків та зборів.

Враховуючи відсутність доказів наявності заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні, судова колегія доходить висновку про відмову у задоволення позову в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Питання про перерозподіл судових витрат вирішується відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Судові витрати підлягають розподілу пропорційно до їх задоволення, тому з Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський» в дохід держави судовий збір 5450 грн 40 коп (3633,60 +1816,80).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський» від 27.12.2024 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський».

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 06 січня 2025 року по час ухвалення рішення в сумі 19012 (дев`ятнадцять тисяч дванадцять) грн 97 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Холодногірський» в дохід держави судовий збір 5450(п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2025 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук