ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7314/24

Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1533/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Зеляк Ю.Г.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М., в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на:

- 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0125;

- 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123;

- 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на спірне майно. 12.05.2023 нею подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері.

Зазначала, що за життя 09.06.2022 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., зареєстрований за № 350, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Між тим, спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 спадщину у встановлений строк не прийняв. Після спливу шестимісячного строку 09.10.2023 склав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Куранковою О.М., в якій зазначив, що спадщину у встановлені законом строки він не прийняв, на спадщину не претендує, звертатись до суду із заявою про встановлення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, не буде.

Указувала, що відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем за законом першої черги частини спадщини її матері, не прийнятої спадкоємцем за заповітом онуком померлої ОСОБА_5 . Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є також її брат ОСОБА_2 .

Проте у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 їй відмовлено, у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить закону, оскільки подані не всі документи необхідні для її вчинення, зокрема документи, що підтверджують право власності спадкодавця ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

Посилалася на те, що її мати набула право власності на спірне майно внаслідок його поділу після розірвання шлюбу з батьком у 2020 році.

Звертала увагу суду на те, що вона після поділу будинку залишилась проживати з батьком в його половині, доступ в частину будинку, що належала її матері не має, тому жодних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно надати не може, та де вони знаходяться їй невідомо. Нотаріусом було роз`яснено, що у випадку неможливості надання правовстановлюючих документів вона може звернутись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 12 000 грн.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.09.2025 заяву представника позивача - адвоката Ларченко А.В. про прийняття відмови позивача ОСОБА_1 від позову відносно приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. про визнання права власності в порядку спадкування, - задоволено.

Прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову в частині заявлених вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. про визнання права власності на майно: на 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер:01:047:0125; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Провадження у справі в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. про визнання права власності на майно: на 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:047:0125; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, - закрито.

Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, заявлені витрати на правову допомогу відповідача, ОСОБА_2 , в сумі 12 000 грн покласти на нього в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, залишення поза увагою наведених позивачем аргументів та доказів, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 лише 1/2 частку свого майна, а не все своє майно, і розпорядження на випадок неприйняття іншої частини спадщини чи відмови від неї на його користь, як це передбачено ст. 1244 ЦК України, не зробила.

Уважає, що правильним є висновок, що відповідач прийняв лише належну йому 1/2 частину спадщини, а не як він стверджує всю спадщину, законних підстав для прийняття всієї спадщини в нього не має.

Наголошує, що висновок суду першої інстанції, що посилання у ч. 2 ст. 1223 ЦК України на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам тільки у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно, є хибним, оскільки фактично суд не трактує, а корегує та підміняє норму

закону на зручнішу для відповідача, оскільки словосполучення «усіма спадкоємцями» дана норма не містить, замість цього у вказаній нормі є слово «спадкоємцями». Зазначене є неприпустимим і грубим маніпулюванням нормою закону і не відповідає змісту правової норми викладеній у ч. 2 ст.

1223 ЦК України.

Зазначає, що іншого способу захисту та реалізації її спадкових прав, ніж визнання права власності в порядку спадкування за законом в неї не має, обраний спосіб захисту права власності є таким, що не суперечить закону.

Стверджує, що розмір стягнутих з неї на користь відповідача витрат на правову допомогу не відповідає критеріям необхідності та справедливості, є істотно завищеними, надання значної частини послуг не підтверджено відповідними доказами, а більшість з витрат на послуги з надання правничої допомоги не є обґрунтованими та неминучими. Розмір заявлених витрат неспівмірний із складністю справи та виконаною цим адвокатом роботою, яка не потребували витрачання значного часу, в тому числі на обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, а вказана судова справа ніяк не впливає на репутацію відповідача та не має публічного інтересу.

Звертає увагу суду на те, що нею було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому вона просила взяти до уваги те, що вона є одинокою матір`ю та сама виховує двох дітей, має невелику заробітну плату. Відповідач постійної роботи не має, неповнолітніх дітей на утриманні не має і є судимим, на що суд також мав би звернути увагу при розподілі витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги - стягнути з позивачки на його користь понесені судові витрати в розмірі 6 000 грн, які пов`язані з розглядом апеляційної скарги.

Зазначає, що наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення фактично зводяться до тверджень щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Указує, що приписи ст. 1244 ЦК України закріплюють за заповідачем право, а не обов`язок, призначити іншого спадкоємця на випадок, якщо спадкоємець, зазначений у заповіті, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті.

Наголошує, що ні положення ЦК України, ні положення Закону України «Про нотаріат», ні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України

22.02.2012 року за № 296/5, не містять норм, які б вказували на те, що у разі якщо заповідач не призначив в своєму заповіті іншого спадкоємця, то внаслідок неприйняття одним зі спадкоємців за заповітом спадщини його частка спадщини набуває статусу такої, що не охоплена заповітом.

Уважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно встановив всі обставини справи та правильно застосував норми матеріального права і насамперед положення ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що дало підстави для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. При цьому суд дійшов до вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом відсутні, оскільки спадкоємців за заповітом є двоє, із яких не всі спадкоємці не прийняли спадщину: один зі спадкоємців не прийняв ( ОСОБА_5 ), а один спадкоємець ( ОСОБА_2 ) прийняв спадщину у визначеному законом порядку і саме до відповідача ОСОБА_2 переходить частка у спадщині, яку мав право прийняти ОСОБА_5 . Отже, саме відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, відповідно до розпорядження зробленого за життя ОСОБА_4 має право на спадкування всього майна, яке за життя належало померлій.

Щодо розміру стягнутих з позивачки на його користь судових витрат, зазначає, що він є підтвердженим відповідними доказами, враховано обсяг наданих та виконаних робіт. Просить суд звернути увагу та врахувати як кількість судових засідань, в яких брав участь представник відповідача, так і той факт, що адвокат відповідача з`являвся у всі судові засідання, які проходили у справі і при цьому жодне з них не відкладалося чи переносилося з вини сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Ларченко А.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника відповідача - адвоката Березовського О.Д., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на спірне спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 за позивачем ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, оскільки спадкоємців за заповітом є двоє, із яких не всі спадкоємці не прийняли спадщину: один спадкоємець - ОСОБА_5 не прийняв, а другий спадкоємець - ОСОБА_2 прийняв спадщину у визначеному законом порядку. Отже, саме відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, відповідно до розпорядження зробленого за життя ОСОБА_4 , має право на спадкування всього майна, яке за життя належало померлій.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (том 1 а.с.10-12, 121, 124, 125).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав індексний №414111113 від 19.02.2025 ОСОБА_4 була власником земельної ділянки кадастровий номер :01:047:0125 площею 0,0241 га (том 1 а.с.148).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав індексний №414114614 від 19.02.2025 ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала 1/2 частка земельної ділянки кадастровий номер :01:047:0123 площею 0,0127 га (том 1 а.с.149).

З витягу з Державного реєстру речових прав індексний № 414119044 від 19.02.2025 вбачається, що ОСОБА_4 була власником житлового будинку садибного типу загальною площею 147,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.150).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло спірне нерухоме майно.

За життя, 19.06.2022, ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частинах. Вказаний заповіт посвідчено 09.06.2022 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за №350 (том 1 а.с. 63, 128).

12.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 13, 121). За цією заявою заведено спадкову справу №7/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №72445751 від 12.05.2023 та копією матеріалів спадкової справи (том 1 а.с. 14, 121-128).

З матеріалів спадкової справи встановлено, що 09.10.2023 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Куранкової О.М. із заявою, про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , заяву зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №50, спадкова справа № 7/2023 (том 1 а.с.125 зворот).

Також цієї дати, 09.10.2023 ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Куранкової О.М. із заявою, в якій зазначив, що він спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 у встановлений строк не прийняв, на спадщину не претендує та звертатися до суду з заявою про встановлення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, не буде та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 (том 1 а.с.126 зворот).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2024 (справа №751/9114/23) позов ОСОБА_2 , ОСОБА_6 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.07.2024 (справа №751/9114/23) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2024 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (том 1 а.с. 64-71).

26.07.2024 ОСОБА_2 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 (том 1 а.с.128).

Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. №28/02-31 від 26.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 на: 1/4 частки у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0125; 1/8 частки у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:047:0123; 49/400 часток у праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові та подані не всі документи необхідні для вчинення такої нотаріальної дії (том 1 а.с.15-16).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб між учасниками правовідносин існував юридичний спір, а порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Невід`ємним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1 статті 258 ЦК України).

Згідно з статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.

Відповідно до частини 1-3 статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (частина 1 статті 1275 ЦК України).

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2024 встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на день її смерті, таким чином ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину померлої ОСОБА_4 .

Інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_5 у строк визначений законом із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса не звернувся, окрім того у визначений законом шестимісячний строк він не звернувся також із заявою про відмову від прийняття спадщини, в тому числі і відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи. Тобто він є таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом.

Посилання у частині другій статті 1223 ЦК України на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3826/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

З огляду на зазначене, не заслуговує на увагу посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що словосполучення «усіма спадкоємцями» частина 2 статті 1223 ЦК України не містить, замість цього у вказаній нормі є слово «спадкоємцями», що, на її думку, є неприпустимим і грубим маніпулюванням нормою закону і не відповідає змісту правової норми викладеній у частині 2 статті 1223 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, районний суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом, пославшись на те, що спадкоємців за заповітом є двоє, із яких один спадкоємець ( ОСОБА_5 ) спадщину не прийняв, а другий спадкоємець ( ОСОБА_2 ) прийняв спадщину у визначеному законом порядку.

Отже, саме ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, має право на спадкування всього майна, яке за життя належало ОСОБА_4 .

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв лише належну йому 1/2 частину спадщини, оскільки є чинним заповіт, яким охоплено все спадкове майно і один із спадкоємців за заповітом прийняв спадщину, якою є все спадкове майно.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2025 - без змін.

Щодо витрат на правову допомогу

Згідно з положеннями статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Березовський О.Д. згідно з ордером про надання правничої допомоги серії СВ № 1100028 від 11.09.2024 (том 1 а.с. 75), виданим на підставі договору про надання правничої допомоги № 11-2024-ц від 05.09.2024 (том 1 а.с. 72-74).

Згідно п. 1.1 Договору №11-2024-ц від 05.09.2024 клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати допомогу ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до п. 2.2 Договору №11-2024-ц від 05.09.2024 адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги:

- представництво інтересів клієнта в будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян;

- збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення;

- використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України, ГПК України, КУпАП України та іншими законами України;

- виконання інших дій, передбачених законодавством.

Для захисту прав та законних інтересів клієнта адвокат має наступні права: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності та неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, подавати від імені клієнта заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені справи у всіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, а також цивільні, господарські та кримінальні справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом свідку, підозрюваному, обвинуваченому, позивачу, відповідачу та третій особі, у тому числі з правом визнання або відмови повністю або частково від позовних вимог, збільшення чи зменшення позовних вимог, зміни предмета позову, укладання мирової угоди, залишення позову без розгляду, оскарження рішення, постанови, ухвали суду, отримання та пред`явлення виконавчих документів до стягнення, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даного договору, в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України.

Отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката (п. 4.1, 4.2 Договору № 11-2024-ц від 05.09.2024).

За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленостей сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 119 від 17.03.2023. Крім цього сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Позитивним рішенням вважається також закінчення справи мировою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони (п. 4.3 Договору № 11-2024-ц від 05.09.2024).

Визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди. Визначений сторонами гонорар не може бути меншим за мінімальний розмір гонорару, встановлений відповідно до рекомендацій (п. 4.5 Договору № 11-2024-ц від 05.09.2024).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору (п. 5.1 Договору № 11-2024-ц від 05.09.2024).

Згідно з Розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Березовським О.Д. надано правничу допомогу наступного змісту та характеру:

- усна юридична консультація щодо характеру спірних правовідносин, суті порушеного права та способів його захисту, визначення обсягу документів необхідних для складання відзиву на позовну заяву, підписання договору про надання правової допомоги - 03.09.2024 - 30 хв., 500 грн;

- ознайомлення та аналіз документів, встановлення фактичних обставин справи, підготовка та підписання договору про надання правової допомоги - 05.09.2024 - 1 год - 1000 грн;

- аналіз чинного законодавства, пошук та аналіз відповідної судової практики, формування правової позиції з максимальним захистом прав та інтересів клієнта, розробка стратегії та методів захисту прав клієнта, надання консультацій та узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка відзиву на позовну заяву до Новозаводського районного суду м. Чернігова - з 09.09.2024 по 11.09.2024 - 10 год - 6000 грн;

- роздрукування та завірення 4 екземплярів відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами, відправлення засобами поштового зв`язку відзиву учасникам справи та надання відзиву до канцелярії Новозаводського районного суду м. Чернігова - 11.09.2024 - 4 год - 1500 грн;

- представництво інтересів клієнта та участь в судових засіданнях в Новозаводському районному суді м. Чернігова з послідуючим отриманням в канцелярії рішення суду - орієнтовні витрати часу від 1 год - 3000 грн.

Всього фактично підлягає сплаті 12 000 грн (том 1 а.с. 78).

Згідно з актом прийому-передачі грошових коштів згідно договору № 11-2024/ц про надання правничої допомоги від 05.03.2024 клієнт передав, а адвокат прийняв грошові кошти в сумі 12 000 грн, у зв`язку з виконанням його договірних зобов`язань, відповідно до умов укладеного 05.09.2024 між сторонами договору № 11-2024/ц про надання правничої допомоги (том 1 а.с.77).

12.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення судових витрат, в якому просила враховуючи її складний фінансовий стан, наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , необґрунтованість та недоведеність витрат на правову допомогу відповідача, при розгляді судових витрат у справі, заявлені витрати на правову допомогу відповідача в сумі 12 000 грн покласти на нього в повному обсязі (том 1 а.с. 131-136).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2025, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 12 000 грн.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд.

Так, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, адвокатом Березовським О.Д. в інтересах ОСОБА_2 складено та подано до суду:

- відзив на позовну заяву з додатками від 11.09.2024 (том 1 а.с. 58-83);

- клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 14.02.2025 (ознайомився 19.02.2025) (том 1 а.с. 143);

- клопотання про доручення до матеріалів справи копій документів від 24.03.2025 (том 1 а.с.144-152).

Адвокат Березовський О.Д. брав участь у судових засіданнях:

- 28.10.2024 тривалістю 13 хв., що підтверджується протоколом судового засідання № 3544133 (том 1 а.с. 92);

- 25.11.2024 тривалістю 1 год 16 хв., що підтверджується протоколом судового засідання № 3680346 (том 1 а.с. 104-105);

- 20.12.2024 тривалістю 25 хв., що підтверджується протоколом судового засідання № 3818163 (том 1 а.с. 112-113);

- 26.03.2025 тривалістю 1 год 30 хв., що підтверджується протоколом судового засідання № 4266505 (том 1 а.с. 154-157);

- 30.05.2025 тривалістю 12 хв., що підтверджується протоколом судового засідання № 4615948 (том 1 а.с. 169-170);

- 23.06.2025 тривалістю 1 год 1 хв., що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції № 4736256 (том 1 а.с. 181-183).

Враховуючи вищевикладене, а саме обсяг виконаної адвокатом роботи та участь у шести судових засіданнях загальною тривалістю 4 год 37 хв., не заслуговують на увагу посилання позивачки на те, що витрати на правову допомогу адвоката є неспівмірними зі складністю справи та виконаними цим адвокатом роботами.

Окрім того, апеляційний суд уважає, що стороною відповідача документально обґрунтовано розмір понесених ним витрат, а саме надано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом, з яким погоджується апеляційний суд.

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката у суді першої інстанції та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлені спосіб та строки колегія суддів вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх сума детально описана та обґрунтована адвокатом у наданих документах.

Крім того, не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачка є одинокою матір`ю та сама виховує двох дітей, має невелику заробітну плату, а відповідач постійної роботи не має, неповнолітніх дітей на утриманні не має і є судимим. Адже зазначене не впливає на право ОСОБА_2 на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. Так, у частині 2 статті 141 ЦПК України прямо передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Ураховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи (складання відзиву на позовну заяву, ознайомлення з матеріалами справи, складання клопотання про доручення документів та участь у судових засіданнях загальною тривалістю 4 години 37 хвилин), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що районний суд правомірно стягнув з позивачки на користь відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 12 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Представництво інтересів ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Березовський О.Д. згідно з ордером про надання правничої допомоги серії СВ № 1100028 від 11.09.2024, виданим на підставі договору про надання правничої допомоги № 11-2024-ц від 05.09.2024.

Згідно з Розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Березовським О.Д. надано правничу допомогу наступного змісту та характеру:

- ознайомлення зі змістом апеляційної скарги, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, роздрукування та завірення 4-х екземплярів відзиву на апеляційну скаргу з доданими до неї документами, надсилання засобами поштового зв`язку копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (позивачу, представнику позивача, третій особі), подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії Чернігівського апеляційного суду - з 03.11.2025 по 05.11.2025 - 8 год - 5000 грн;

- представництво інтересів клієнта та участь в судовому засіданні в Чернігівському апеляційному суді з послідуючим отриманням в канцелярії рішення суду - орієнтовні витрати часу 1 год - 1000 грн.

Всього фактично підлягає сплаті 6 000 грн.

Згідно з актом прийому-передачі грошових коштів згідно договору № 11-2024/ц про надання правничої допомоги від 03.11.2025 клієнт передав, а адвокат прийняв грошові кошти в сумі 6 000 грн, у зв`язку з виконанням його договірних зобов`язань, відповідно до умов укладеного 05.09.2024 між сторонами договору № 11-2024/ц про надання правничої допомоги.

08.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із клопотанням про зменшення судових витрат на правову допомогу, в якому просила враховуючи її складний фінансовий стан, наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , необґрунтованість та недоведеність витрат на правову допомогу відповідача, при розгляді судових витрат у справі заявлені витрати на правову допомогу відповідача в сумі 6 000 грн покласти на нього в повному обсязі.

Уважає розмір заявлених витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги в сумі 6000 грн неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, які не потребували витрачання значного часу. Частина робіт, як то ознайомлення з апеляційною скаргою, роздрукування документів, надсилання їх засобами поштового зв`язку, подання відзиву до канцелярії суду взагалі не є правничою допомогою.

Наголошує, що адвокатом не надано доказів виконання робіт за Договором № 11-2024/ц. Стверджує, що у тексті договору відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Апеляційний суд уважає, що зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, сума витрат на правову допомогу в апеляційному суді у розмірі 6000 грн є співмірною зі складністю справи.

Так, при розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції, адвокатом Березовським О.Д. в інтересах ОСОБА_2 складено та подано до суду відзив на апеляційну скаргу з додатками від 05.11.2025.

Адвокат Березовський О.Д. брав участь у судовому засіданні 10.12.2025 тривалістю 1 год 9 хв., що підтверджується протоколом судового засідання №5595181.

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвокатом Березовським О.Д. у даній справі в апеляційному суді та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлений спосіб та строки колегія суддів вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а сума у розмірі 6 000 грн відповідає принципам реальності, розумності, необхідності та співмірності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що адвокатом не надано доказів виконання робіт за Договором № 11-2024/ц, адже до відзиву на апеляційну скаргу додано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, який підписано адвокатом Березовським О.Д. та ОСОБА_2 . Зазначено, що сторони погодили, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та обсягом робіт (наданих послуг), які має виконати адвокат, часом, який має витрати адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг), фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Не є слушними посилання позивача на те, що у тексті договору відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Так, п. 4.3 Договору № 11-2024-ц від 05.09.2024 передбачено, що за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленостей сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 119 від 17.03.2023.

Апеляційний суд уважає, що з огляду на складність справи, з урахуванням часу, витраченого адвокатом 5 000 грн за підготовку відзиву на апеляційну скаргу та 1000 грн за участь у судовому засіданні 10.12.2025 є обґрунтованими та реальними.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є розумними та такими, що відображають реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката у даній справі та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлені спосіб та строки колегія суддів вважає, що вказані витрати у сумі 6000 грн є документально підтвердженими, були понесені фактично, а їх сума детально описана та обґрунтована адвокатом у наданих документах, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко