ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7388/25 Справа № 183/3268/25 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №183/3268/25 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою представника Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» - Луценка Сергія Васильовича, який діє за довіреністю, на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Парфьонова Д.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рябчука С. В., звернулась до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 прийнята на роботу до Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції (надалі Придніпровська ГРЕ, Експедиція) Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» (надалі ДГП «Укргеофізика»).

Наказом № 38 від 29 серпня 2024 року позивачку звільнено з роботи в Придніпровській ГРЕ ДГП «Укргеофізика», на підставі ч.1 ст.36 КЗоПУ за угодою сторін.

На момент звільнення позивачки Придніпровська ГРЕ ДГП «Укргеофізика» мала заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 , яка станом на 01 квітня 2025 року складає 24 456,99 грн.

На чисельні звернення з приводу виплати заборгованості по заробітної платі ГРЕ ДГП «Укргеофізика» посилається на відсутність належного фінансування з боку ДГП «Укргеофізика».

Вважає, що ДГП «Укргеофізика» має обов`язок здійснити повний розрахунок по забортної платі із своєю працівницею на момент її звільнення.

У зв`язку з чим просила стягнути зі ДГП «Укргеофізика» на свою користь заборгованість по заробітній платі, яка станом на 01 квітня 2025 року складає 24 456,99 грн.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року позовні вимоги позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДГП «Укргеофізика» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 24456,99 грн. Стягнуто з ДГП «Укргеофізика» на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погодившись із зазначеним рішення, представник ДГП «Укргеофізика» - адвокат Луценко С.В. подав апеляційну скаргу.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Звертає увагу, що саме на роботодавця покладається обов`язок провести розрахунок з працівником згідно положень статей ст..ст.47, 116 КЗпП України.

Вказує, що відповідно до п.п.7.3, 7.6 Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика», затвердженого наказом від 03 жовтня 2018 року №116, Експедиція несе відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати працівникам.

Заборгованість із виплати заробітної плати виникла через нестачу коштів внаслідок відсутності державного замовлення на виконання геологорозвідувальних робіт, а також через те, що площі, на яких виконувались роботи, та виробничі потужності Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції на даний час знаходяться на тимчасово окупованих територіях або в зоні активних бойових дій.

Крім того, згідно п.2.1.1. Галузевої угоди між Державною службою геології та надр України і Всеукраїнською профспілкою працівників геології, геодезії та картографії, Державна служба геології та надр України зобов`язана забезпечувати повне та ритмічне фінансування геологорозвідувальних робіт відповідно до затверджених державним бюджетом обсягів видатків на них, зміцнення економічного стану підприємств, збільшення обсягів договірних робіт та інвестицій.

Вважає, що оскільки між сторонами виник спір щодо порушення роботодавцем обов`язку виплатити належні звільненому працівникові суми та спірні правовідносини виникли 18 листопада 2024 року в день звільнення позивача - відповідальність за порушення законодавства про працю несе роботодавець, а саме Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» (), незважаючи на його статус відокремленого підрозділу.

Саме його відповідальність за обставин, що виникли, чітко визначена правовстановлювальним документом та для чого Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» () головним підприємством, у тому числі, наділено повноваженнями та окремим балансом.

Вважає, що підстав для стягнення заборгованості з відповідача немає та є усі підстави для відмови в задоволені позову про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати ОСОБА_1 до ДГП «Укргеофізика».

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що наказом №31 про прийняття на роботу від 04 жовтня 1998 року та відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 прийнята на роботу до Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» з 03 жовтня 1998 року.

Наказом №38 (розпорядженням) Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції ДГП «Укргеофізика» від 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України.

Згідно з копією довідки за підписом в.о. начальника Придніпровської ГРЕ ДГП «Укргеофізика» від 31 березня 2025 року №97, ОСОБА_1 дійсно працювала в Придніпровській ГРЕ на посаді сторожа та заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед нею станом на 01 квітня 2025 року становить 24 456,99 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість Придніпровської ГРЕ з заробітної плати перед позивачем станом на 01 квітня 2025 року становить 24 456,99 грн. Доказів сплати визначеної заборгованості відповідачем не надано, правильність нарахувань, суми, вказані в довідці, відповідач не оспорював.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо обов`язку відповідача виплатити належну позивачу заборгованість виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України).

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

У правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною,тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною.

За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Апелянт не оспорює розмір заборгованості, а вказує на недостатність фінансування та на те, що він є неналежним відповідачем, оскільки позивач знаходилась в трудових відносинах з Придніпровською ГРЕ.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі №242/3051/18 (провадження №61-1021св19), зазначено, що: «системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20 (провадження №61-2166св21), зазначено, що: «у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно з копією довідки за підписом в.о. начальника Придніпровської ГРЕ ДГП «Укргеофізика» від 31 березня 2025 року №97, ОСОБА_1 дійсно працювала в Придніпровській ГРЕ на посаді сторожа та заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед нею станом на 01 квітня 2025 року становить 24 456,99 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що убачається наявність спору щодо виплати позивачу заборгованості внаслідок невиплати їй заробітної плати при звільненні.

Доводи апеляційної скарги позивача, що заборгованість із виплати заробітної плати виникла через нестачу коштів внаслідок відсутності державного замовлення на виконання геологорозвідувальних робіт, а також через те, що площі, на яких виконувались роботи, та виробничі потужності Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції на даний час знаходяться на територіях, тимчасово окупованих або в зоні активних бойових дій, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати, згідно сталої практики Європейського суду з прав людини, є безумовним порушенням права людини на мирне володіння своїм майном.

Доводи апеляційної скарги, що відповідальність за порушення законодавства про працю несе роботодавець, а саме Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика», незважаючи на його статус відокремленого підрозділу, не приймаються колегією суддів, оскільки в силу ст.95 ЦК України, Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» не є юридичною особою, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі та бути відповідачем у даній справі.

Наведені доводи скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надана правильна правова оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Вказані доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» - Луценка Сергія Васильовича, який діє за довіреністю, на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року у цивільній справі №183/3268/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.12.2025р.

Судді: