Провадження № 2/191/1355/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ДОМИК В ПЛЮТАХ» було укладено Договір страхування наземного транспорту №21447516 від 09.10.2023 р., предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Відповідно до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

28.10.2023 року об 11 год. 58 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nisan D40», д.н.з. « НОМЕР_2 » по пр-ту Берестейському, 9-А в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 ». що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року по справі № 761/42726/23.

Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року по справі № 761/42726/23, відповідач 28.10.2023 року об 11 год. 58 хв. гр., керуючи автомобілем марки Ніссан, д.н.з. НОМЕР_3 .В по пр-ту Берестейському, 9-А в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 ». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення визнав, також його вина підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями учасників ДТП.

Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - ОСОБА_4 , звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 29.02.2024 року було здійснено огляд автомобіля «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 » та складено акт (протокол) огляду ТЗ - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 28.10.2023 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом: №2326996-1 від 26.04.2024 року.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту №21447516 від 09.10.2023 р., на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 11800 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №26118 від 26 квітня 2024 року.

Згідно зі страховими актами №2326996-1 від 26.04.2024 року, сума страхового відшкодування в розмірі 11800 грн. 00 коп., перерахована на рахунок СТО (ТОВ «Хаб Авто»), де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та самого власника автомобіля «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 ». Виставлені рахунки ТОВ «Хаб Авто» з відновлення автомобіля «Audi А6» д.н.з. « НОМЕР_1 »

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 11800 грн. 00 коп.

У свою чергу відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного «Nisan D40», д.н.з. « НОМЕР_2 » на момент ДТП не була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або будь-яким іншим договором страхування.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту першої виплати страхового відшкодування, тобто 26 квітня 2024 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП від 28.10.2023 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 11800 грн. 00 коп.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №21447516 від 09.10.2023 р.

З метою досудового врегулювання спору, 29.08.2024 року відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №558). Відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб. Тому просив стягнути завдані збитки в порядку регресу у розмірі 27030,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати.

Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 визначено, що розгляд справ, підсудних Жовтневому районному суду м. Луганська, здійснюється Троїцьким районним судом Луганської області.

Згідно з Розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Троїцького районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм правову оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.10.2023 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ДОМИК В ПЛЮТАХ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 21447516, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Audi A6», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Відповідно до умов вказаного договору страхування страхова компанія взяла на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.4-5).

28.10.2023 року об 11 год. 58 хв. гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Ніссан, держномер SМ21TLB по пр-ту Берестейському, 9-А в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем Ауді держномер « НОМЕР_1 ». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2023 року по справі №761/42726/23 ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8).

У матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності у відповідача обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На підставі заяви власника транспортного засобу «Audi A6», державний номерний знак « НОМЕР_1 » ТОВ «ДОМИК В ПЛЮТАХ» було складено страховий акт №2326996-1 від 26.04.2024 року за Договором страхування наземного транспорту №21447516 від 09.10.2023 року (а.с.17). На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 11800,00 грн. (а.с.18).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування», страхування правовідносин щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. п. 11, 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором (а.с.19-20).

Відповідно до Додатку №1 до Договору №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором страхування №21447516 у сумі 11800,00 грн. (а.с.21-22).

Актом (вимогою) №2007661-1 про відшкодування збитків в порядку регресу від 30.07.2024 року та повідомленням про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року відповідач ОСОБА_2 був проінформований про відступлення права вимоги. (а.с.25-26). Однак, вимоги в позасудовому порядку відповідачем не задоволені.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, що передбачено ст. 1077 ЦК України.

Згідно зі ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, до ФОП « ОСОБА_1 » у порядку, визначеному законодавством, перейшло право вимоги від ПрАТ «СК «ВУСО» у межах виплаченого страхового відшкодування до ОСОБА_2 як до особи, відповідальної за завдані збитки, що надає ФОП « ОСОБА_1 » як новому кредитору право на звернення з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем, та обставин, викладених в позові.

Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу підлягають частковому задоволенню у розмірі 11800,00 гривень, які були відступлені позивачу за договором №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 12793,30 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Позивачем надано суду на підтвердження витрат на правову (правничу) допомогу копії договору №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Дмитром Євгеновичем, додаткової угоди №1 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18.10.2024 року до договору №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 18.10.2024 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6070/10, ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №1723507.

Договором №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 року, підтверджено, що він укладений між позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Дмитром Євгеновичем про надання правничої допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків.

Відповідно до додаткової угоди №1 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18.10.2024 року до договору №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, становить 12793,30 грн.

Серед послуг наданих адвокатом позивачеві зазначено, зокрема, «підготовка та відправка адвокатських запитів до УПП в м. Києві, Шевченківський районний суд м. Києва, МТСБУ 1059,80 грн.; підготовка заяви, клопотання до Голосіївського районного суд м. Києва (в межах провадження у справі) 529,90 грн.; представництво інтересів позивача у Голосіївському районному суді м. Києва стосовно позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, спричиненої ОСОБА_2 3028 грн.».

Для розподілу судових витрат на правничу допомогу мають бути підтвердженні обсяг наданих послуг та їх вартість. У той час, як фактична оплата таких послуг може бути здійснена вже після вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що до позовної заяви ФОП « ОСОБА_1 » не долучені всі документи, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, суд вважає, що задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. та витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 8175,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

задовольнити позов Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (РНОКПП: НОМЕР_5 ) суму завданих збитків в порядку регресу у розмірі 11800,00 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1211,20 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 8175,60 грн., а всього 21186 (двадцять одну тисячу сто вісімдесят шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.11.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова