КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-898/11 Головуючий у І інстанції Самуха В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Приходько К.П., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПиватБанк») - Шелепйонок О.М.звернувся до суду з даною заявою, в якій просив видати дублікати виконавчих листів від 11 червня 2012 року по справі №2-898/2011.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року повернуто заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник АТ КБ «ПиватБанк» - адвокат Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 рокускасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в повторно поданій заяві представник відповідача зазначав інші обставини, а саме те, що строк на пред'явлення виконавчих листів АТ КБ «ПиватБанк» не пропущено, а тому вирішення питання про поновлення такого строку не потрібно, у зв`язку із чим є підстави для отримання дублікатів цих виконавчих листів стягувачем.

Таким чином, представник АТ КБ «ПиватБанк» - адвокат Сокуренко Н.В. вважає, що подання заявником даної повторної заяви не є зловживанням процесуальними правами.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 08.08.2025 року про видачу дублікатів виконавчих листів, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 44 ЦПК України, виходив з того, що ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року (провадження № 6/381/66/25 справа № 2-898/2011) відмовлено у задоволенні заяви представника акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Шелепйонка Олександра Михайловича про вибачу дублікатів виконавчих листів, що підтверджується роздруківкою з системи документообігу суду «Д-3».

Ухвала суду не була оскаржена та 14.08.2025 року набрала законної сили.

У вказаній ухвалі суду від 30 липня 2025 року доводи заявника розглянуто по суті, водночас вказано, що у поданій до суду заяві представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Шелепйонок О.М. зазначає про те, що строк для пред`явлення виконавчого документа пропущений, однак не звертається до суду із заявою та не просить у цій заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом.

Судом надана оцінка підставам та доказам, що були надані заявником (в т.ч. і щодо спливу та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання), тобто ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчого листа.

Натомість, заявник повторно звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листі, навівши аналогічні фактичні обставини та правове обґрунтування. Питання щодо поновлення процесуального строку в цій заяві поставленим не було.

Апеляційний суд з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Виходячи з приписів ст. ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином передбачено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто, право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Між тим, необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Ч. 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Між тим, положеннями ч. 3 ст. 44 ЦПК України визначено такі можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, - це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 757/64933/17-ц.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (п. 62, 65).

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Шелепйонок О.М. звертався до суду першої інстанції з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, з підстав пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а заявник, в свою чергу, зазначаючи в поданій заяві, що такий строк є пропущеним, не просив його поновити.

Ухвала суду Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року не була оскаржена та 14 серпня 2025 року набрала законної сили.

Поряд із цим, 08.08.2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Шелепйонок О.М. повторно звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення.

Суд першої інстанції, встановивши, що заявником не зазначено обставин, які б свідчили про необхідність повторного вирішення відповідного процесуального питання, керуючись приписами ст. 44 ЦПК України, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року повернув дану заяву.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року у справі №2-898/11 доводи заявника розглянуто по суті, надана оцінка підставам та доказам, що були надані заявником (в т.ч. і щодо спливу та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання), ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчого листа. Натомість, заявник повторно звернувся до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листі, навівши аналогічні фактичні обставини та правове обґрунтування. Питання щодо поновлення процесуального строку в цій заяві поставлене не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що в повторно поданій заяві представник відповідача зазначав, що строк на пред`явлення виконавчих листів АТ КБ «ПиватБанк» не пропущено, і це є іншою обставиною, яка раніше судом не досліджувалась, апеляційний суд критично оцінює, оскільки питання щодо встановлення факту пропущення строку для подачі заяви про видачу дублікатів виконавчих листів вже перевірялось судом та було вирішено, що відображено в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди з оскаржуваною ухвалою.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції дав вірну оцінку діям заявника, визнавши зловживанням процесуальними правами повторне подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, в той час як аналогічна заява вже була вирішена ухвалою суду, яка набрала законної сили, та дійшов правильного висновку про повернення заяви стягувачу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

К.П. Приходько