Справа № 130/1183/25
Провадження № 22-ц/801/2230/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2925 рокуСправа № 130/1183/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Копаничук С. Г.,

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.

учасників справи:

позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр»,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

в с т а н о в и в:

ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 16.01.2019 у розмірі 33279,17 грн., судових витрат у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. Послалось на те, що 16.01.2019 між ТОВ «Фінансова когмпанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі- ТОВ «ФК «ЦФР» ) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір ,шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» ,заяви № від 16.01.2019 року про отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Паспорту кредиту та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та які складають єдиний кредитний договір.

17.01.2019 було укладено договір №№ ТАСЦФР-10-2016,згідно якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило АТ "Таскомбанк" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі ,за договором № зі ОСОБА_1

08.02.2021 було укладено договір №б/н ,згідно якого АТ "Таскомбанк" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал » права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 ,згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Колект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі ,за договором №. Таким чином, ТОВ «Колект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №.

Посилаючись на те. що загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на день формування позовної заяви згідно розрахунку складає 33279,17 грн., просило стягнути на користь позивача вказану суму , з якої заборгованість за тілом кредиту складає 17105,53 грн; за відсотками на час відступлення прав вимоги 1.97 грн.; за пенею(штрафами)- 2074,6 грн. ,за комісіями-11.547,14 грн., інфляційних збитків -2014,27 грн,3% річних -535,66 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2025 р. позов задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за договором в розмірі 33 279,17 грн, судовий збір - 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гри.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати, через ненадання оцінки наявним в матеріалах справи доказам, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи . Вказав на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення з ним кредитного договору, погодження усіх умов кредитування та надання кредиту, електронної верифікації відповідача. Також не надав доказів порушення ним зобов`язань з повернення кредиту. Вважає, що кредитором його не було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором і здійснено неналежний розрахунок заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Колект Центр» вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи і рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню ,виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 шляхом подачі заяви на отримання кредиту № укладено договір на отримання кредиту, на підставі якого ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавець) надав ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 23392 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою комісії за надання кредиту 3,0% від суми кредиту, щомісячним процентом - 3,0% від суми кредиту, 0,01% річних відсотків від суми боргу. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3-х банківських днів від дня укладання договору.

17.01.2019 було укладено договір факторингу №ТАС ЦФР-10-2016 ,згідно якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі ,за договором №.Згідно реєстру боржників до вказаного договору ТОВ «Таскомбанк» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором із загальною сумою заборгованості 23413,28 грн., з яких: 23392 грн. - тіло кредиту; 21,27 грн. - відсотки.

08.02.2021 був укладений договір про відступлення права вимоги № б/н, згідно якого АТ «Таскомбанк» відступило за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором №, ТОВ "Вердикт Капітал" .Згідно реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 08.02.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 із загальною сумою заборгованості 28654,64 грн., з яких: 17105,53 грн. залишок основного боргу, 1,97 грн. - відсотки.

10.01.2023 було укладено договір факторингу №10-01/2023 ,згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги з кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором №.Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 із загальною сумою заборгованості 33279,17 грн., з яких: 17105,53 грн. - тіло кредиту; 11547,14 грн. відсотки.

Постановляючи рішення у справі про задоволення позову ,суд виходив із того ,що вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Суд не прийняв відзив, поданий представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло З.Я., так як його подано з порушенням встановленого судом строку. Клопотання про поновлення такого строку ні відповідачем, ні його представником не заявлялось. При цьому зі змісту рішення вбачається ,що суд погодився із тим, що право вимоги до ОСОБА_1 перейшло від первісного кредитора до позивача.

Інших мотивів ,чому суд дійшов висновку про стягнення коштів ,суд першої інстанції не навів і фактично свої висновки і рішення про стягнення коштів не обгрунтував.

Тим самим суд грубо порушив норми процесуального права, зокрема , ч. 4 ст.265 ЦПК України : не зазначив зміст спірних правовідносин ,не навів мотиви відхилення доказів ; не дав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову ; не дав відповідь чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду .

Вказане порушення норм права привело до неможливості перевірки аргументів і доводів апеляційної скарги та законності ухваленого судом рішення судом апеляційної інстанції.

В зв`язку з цим рішення суду не можна визнати законним і обгрунтованим Враховуючи, що суд першої інстанції позов задовольнив повністю, він погодився із доказами, наданими позивачем на підтвердження своїх вимог.

Однак, колегія суддів з таким рішенням погодитись не може, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості , постановлене за встановлених судом обставин, не підтверджуються доказами, наданими позивачем і наявних у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства ,передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначив у позові позивач - ТОВ «Колект Центр» ,ТОВ «ФК «ЦФР»16.01.2019 року уклав кредитний договір зі ОСОБА_1 , який допустив заборгованість за кредитним договором , право вимоги якої до останнього за вказаним договором було відступлено 17.01.2019 АТ «Таскомбанку» за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016.

АТ «Таскомбанк» 08.02.2021 року за договором б/н відступило це право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» ,а вже останнє за договором про відступлення(купівлю-продаж)права вимоги №10-01/2023 року від 10.01.2023 відступило це право вимоги позивачу ТОВ «Колект Центр».

Отже, для того, щоб перевірити перехід права вимоги до позивача, позивачу необхідно надати докази набуття такого права кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» до ОСОБА_1 ,а також набуття такого права кожним із набувачів прав вимоги на кожному етапі такої передачі прав.

Заявою від 16.01.2019 року на отримання кредиту № від ТОВ «ФК ЦФР», ОСОБА_1 доручив «ФК «ЦФР» сплатити за рахунок отримуваного ним кредиту АТ «Таскомбанк» 16 000 грн. і «Страховій компанії «ТАС» 6912 грн. ,що разом складає 22 912 грн.(а.с.22)

Згідно п.4 паспорту кредиту (а.с.23) кредит надається безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору.

Відповідно до п.п. 14 п. 1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі Положення), первинним є документ, що містить відомості про операцію.

Частиною 22.1 ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що ініціювання переказу здійснювалося за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Разом із тим, позивач не надав і матеріали справи не містять допустимих і достовірних доказів у вигляді перерахування кредитних коштів АТ «Таскомбанк» саме кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» , оскільки первинний фінансово-бухгалтерський документ про перерахування ТОВ «ФК «ЦФР» коштів у передбачений договором строк і у передбаченому кредитним договором розмірі у вигляді платіжного доручення . платіжної вимоги-доручення, платіжної вимоги не надано.

Наявна у матеріалах справи виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ «Такскомбанк» за кредитним договором № , також не являється таким документом ,оскільки у ній відсутні дані, що дають змогу ідентифікувати особу платника , яка брала участь у здійсненні операції, містить інформацію станом на 16.01.2021 року, а не 2019 року і про іншу зараховану суму - 17105 грн. ,ніж вказано у заяві ОСОБА_1 № на отримання кредиту - 16 000 грн.(а.с.25)

Інша виписка АТ «Таксомбанк» по особовому рахунку цього кредитного договору ,хоча і містить дані станом на 17.01.2019 року, проте також не підтверджує перерахування товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЦФР» кредитних коштів ОСОБА_1 товариству «Таксомбанк» за кредитним договором , оскільки містить інформацію про зарахування дебетових коштів в сумі 23 392 грн. АТ «Таксомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року ,а не на виконання кредитного договору товариством «ФК «ЦФР» від 16.01.2019 року .(а.с.26)

З наданих позивачем виписок АТ «Таксомбанк» неможливо встановити факт надання кредитних коштів ТОВ «ФК «ЦФР» , оскільки у них відсутні дані, що дають змогу ідентифікувати особу платника ,тобто , перерахунок коштів у будь-якій з транзакцій з рахунків первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР»,а тому їх не можна розцінювати достовірними доказами надання кредиту первісним кредитором і виникнення у нього права вимоги.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права: ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Оскільки , позивач ТОВ «Коллект центр» не підтвердив достовірними і достатніми доказами виконання первинним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» своїх зобов`язань за кредитним договором зі ОСОБА_1 у передбачені договором строки і у передбаченому розмірі , доводи апеляційної скарги про залишення судом без уваги відсутність доказів, що підтверджували б надання кредитодавцем йому кредитних коштів , а відповідно і виникнення у останнього права вимоги , є обгрунтованими.

З урахуванням відсутності підтверджень про надання грошових коштів позичальнику, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, є безпідставним.

Окреме питання на яке зважає апеляційний суд стосується переходу права вимоги від первісного кредитора до нового. Відповідач вказував у своїй заяві, що йому не було надано повідомлення про перехід (відступлення) права вимоги до нових кредиторів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги,

Для перевірки існування у позивача права вимоги виконання боржником відповідного обов`язку, позивач має надати докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги і переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі. При цьому вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до ст. 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними (п. 43 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Відповідно, для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Отже, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Щодо необхідності повної оплати новими кредиторами на користь минулих кредиторів за договором факторингу ,то Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 дійшов висновку про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, що засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Як вказує позивач, право вимоги перейшло до нього на підставі договорів факторингу, укладених між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» та послідуючими кредиторами аж до позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2019 було укладено договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №.

Проте вказаний договір ,що має підтверджувати перехід права вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» на користь АТ «Таскомбанк», датований 17.01.2019 року у матеріалах справи відсутній, замість нього позивач надав інший договір №ТАСЦФР-10-2016, який був укладений 07.10.2016 року (а.с. 44-46).

У відповідності до наданого до справи договору від 07.10.2016 року, п. 2.1. якого встановлює, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 44).

Так, згідно п. 3.4. договору драво вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (а.с. 44).

Ніяких документальних підтверджень, що за договорами №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 та 16.01.2019 року АТ «Таскомбанк» було проведено відповідні оплати, передбачені п.3.4 договору в матеріалах справи немає . За відсутності доказів оплати за договорами, жодних платіжних документів про зарахування коштів на рахунок Первісного кредитора, немає жодних підстав для висновку про перехід (відступлення) ним права вимоги новому кредитору АТ «Таскомбанк».

А отже немає доказів, що від первісного кредитора було передано право вимоги до АТ ТАКСКОМБАНК по кредитному договору № від 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене і те ,що позивач не надав допустимих, достовірних і достатніх доказів виникнення у первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , то він не довів і підстав набуття таких прав ,передбачених п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514, ст.1077 ЦК України, кожним із послідуючих набувачів на кожному етапі передачі таких прав ,а також ним самим.

За обставин недоведеності позивачем права вимоги до позичальника у первісного кредитора , на що суд першої інстанції не звернув уваги, таке право відсутнє і у позивача ,що є самостійною підставою для відмови йому у задоволенні позову .

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги правового значення не мають.

Оскільки суд на вказане уваги не звернув, невірно оцінив докази і встановив обставини справи, внаслідок чого допустив невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судові витрати у вигляді 5000 грн. витрат на правничу допомогу і 3633,6 грн. судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2025 року скасувати .

В задоволенні позову ТОВ «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 5000 грн. витрат на правничу допомогу і 3633,6 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський