Справа №:461/4781/22
Провадження №: 6/461/236/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

з участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.,

приватного виконавця Маковецького З.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2025 року у справі №461/4781/22 (провадження №6/461/228/25).

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у поданні приватного виконавця, покладеному в основу оскаржуваної ухвали, викладено висновки про те, що ОСОБА_1 нібито свідомо ухиляється від виконання рішення суду, не має доходів, не працевлаштований, ігнорує виклики виконавця та при цьому регулярно виїжджає за кордон. Зазначені висновки не відповідають дійсним обставинам, є неповними та сформовані без належної перевірки. Неявка 22.10.2025 року була зумовлена об`єктивними та документально підтвердженими обставинами стану здоров`я, а не свідомим ухиленням від виконання вимог виконавця. Ці обставини приватним виконавцем у поданні до суду не відображені та суду не були повідомлені. Неявка 13.11.2025 року об`єктивно зумовлена неможливістю виконати вимогу в день її фактичного отримання, а не небажанням виконувати обов`язки боржника. Вказані обставини також не були належним чином досліджені та відображені у поданні приватного виконавця. У поданні приватного виконавця зазначено, що згідно з даними ДПС та ПФУ боржник не працевлаштований та не отримує доходів. Ці твердження не відповідають дійсності. Заявник зазначає, що з 1999 року є керівником та працівником Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія УкрЗахідЮрСервіс» (), що підтверджується: копією трудової книжки з відповідними записами; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, де я зазначений як керівник АО «АК УкрЗахідЮрСервіс»; штатним розписом АО «АК УкрЗахідЮрСервіс» (посада керівника з неповним робочим часом); довідкою про доходи з АО «АК УкрЗахідЮрСервіс» станом на 04.12.2025 року; податковою декларацією за 2024 рік. Таким чином, у ОСОБА_1 наявні офіційні, регулярні та прозорі доходи, які можуть бути об`єктом звернення стягнення в порядку виконавчого провадження. Вказуючи у поданні, що боржник не працевлаштований і не отримує доходу, приватний виконавець фактично надав суду недостовірні та неповні відомості, що істотно вплинуло на оцінку судом обставин справи та пропорційність застосованого заходу. Згідно з довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує щомісячну пенсію за інвалідністю, що підтверджується також випискою з пенсійного рахунку. (копія довідки МСЕК та пенсійного посвідчення додається). Пенсія є додатковим законним джерелом доходу, з якого відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися відрахування (як правило, у розмірі до 20 %). Інформація про наявність у боржника пенсії приватним виконавцем у поданні до суду не наведена, заходи до звернення стягнення на відповідні доходи не описані, що свідчить про неповноту вчинення виконавчих дій та неналежне повідомлення суду про реальний майновий стан боржника. Після винесення ухвали від 24.11.2025 року ОСОБА_1 , усвідомлюючи обов`язок виконати рішення суду, вчинив конкретні дії, спрямовані на його виконання, а саме: подав декларацію про майновий стан боржника; надав приватному виконавцю відомості про місце роботи, розмір заробітної плати та розмір пенсії; розпочав погашення заборгованості. 04.12.2025 року боржником було здійснено платежі у рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням, що підтверджується: - платіжною інструкцією «Погашення боргу згідно ВП від 04.12.2025»; - платіжною інструкцією «Оплата згідно виконавчого провадження від 04.12.2025». Повністю погашено суми витрат виконавчого провадження. Зазначені платіжні інструкції додаються до цієї заяви як докази фактичного початку виконання рішення суду. Ці обставини свідчать про реалізацію наміру виконувати судове рішення, а не ухилятися від нього. Крім цього, заявник зазначає, що він є зареєстрованим волонтером, що підтверджується витягом з Реєстру волонтерів. Вказані перетини кордону були пов`язані: з проходженням медичних обстежень та лікування за кордоном у зв`язку із станом здоров`я та інвалідністю ІІ групи; ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 2006 року; з організацією та доставкою гуманітарної допомоги в Україну (медикаменти, інші товари гуманітарного призначення, автомобілів для військових, у тому числі житловий причеп), що підтверджується деклараціями про визнання вантажів гуманітарною допомогою, листами та сертифікатами від іноземних партнерів, зокрема організації «Wir helfen Ukraine», та фотодоказами. Усі поїздки здійснювалися з подальшим поверненням в Україну, що виключає наявність наміру залишити територію України з метою ухилення від виконання рішення суду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, з підстав викладених у ній. Просить суд заяву задоволити.

09 грудня 2025 року від представника заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_2 адвоката Кравчука П.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. у судовому засіданні заперечив вимоги заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , приватного виконавця З.В., дослідивши заяву та долучені до неї документи, матеріали справи за поданням приватного виконавця, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно ч. 6 ст.441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Тобто, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути скасовано судом за вмотивованою заявою боржника.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення виїзду з України або в`їзду в Україну осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзду в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі, згідно з дорученням правоохоронних органів.

Крім інших, покладених на органи державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, з`ясовувати підстави в`їзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд встановив, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича перебуває виконавче провадження №79143470 з примусового виконання виконавчого листа №461/4781/22, що виданий 06.02.2024 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) 93 200 доларів США заборгованості за договорами позики від 04.03.2015 р., 23.11.2015 р., 22.01.2016 р., 27.12.2019 р., 27.04.2021 р. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 12 405,00 грн.

За вказаними виконавчим документом боржником є громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

21 листопада 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження виїзду за межі території України громадянина України ОСОБА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2025 року у справі №461/4781/22 подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого до виконання ним своїх зобов`язань задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, що покладені на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова, що набрало законної сили 21.12.2023 року у справі № 461/4781/22 та на виконання, якого Галицьким районним судом м. Львова 06.02.2024 року видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N475/97-ВР від 17.07.97, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд повинен з`ясувати наявність обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

У судовому засіданні встановлено, що боржник ОСОБА_3 є зареєстрованим волонтером, що підтверджується витягом з Реєстру волонтерів. Вказані перетини кордону були пов`язані: з проходженням медичних обстежень та лікування за кордоном у зв`язку із станом здоров`я та інвалідністю ІІ групи, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 2006 року; з організацією та доставкою гуманітарної допомоги в Україну (медикаменти, інші товари гуманітарного призначення, автомобілів для військових, у тому числі житловий причеп), що підтверджується деклараціями про визнання вантажів гуманітарною допомогою, листами та сертифікатами від іноземних партнерів, зокрема організації «Wir helfen Ukraine», та фотодоказами. Усі поїздки здійснювалися з подальшим поверненням в Україну, що виключає наявність наміру залишити територію України з метою ухилення від виконання рішення суду.

Таким чином, необхідність виїзду за межі країни обумовлена не обставинами ухилення боржника від виконання рішення суду, а станом його здоров`я та волонтерською діяльністю. У свою чергу, накладене обтяження у вигляді обмеження заявника у праві виїзду закордон порушує право ОСОБА_3 користуватися будь-якими заходами, що дозволяють досягти найкращого стану здоров`я, порушують право на доступність медичних послуг, яких він потребує за станом здоров`я.

Також, у судовому засіданні встановлено, що інформація про наявність у боржника пенсії приватним виконавцем у поданні до суду не наведена, заходи до звернення стягнення на відповідні доходи не описані, що свідчить про неповноту вчинення виконавчих дій та неналежне повідомлення суду про реальний майновий стан боржника.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, подруге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Таким чином, суд вважає, що залишення тимчасових обмежень, які були встановлені відносно ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження, є таким, що порушують основоположні права і свободи громадянина України.

Таким чином, ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, оскільки встановлено, що останній усвідомлюючи обов`язок виконати рішення суду, вчинив конкретні дії, спрямовані на його виконання, а саме: подав декларацію про майновий стан боржника; надав приватному виконавцю відомості про місце роботи, розмір заробітної плати та розмір пенсії; розпочав погашення заборгованості; 04.12.2025 року боржником були здійснені платежі у рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням; повністю погашено суми витрат виконавчого провадження. Ці обставини свідчать про реалізацію наміру виконувати судове рішення, а не ухилятися від нього, а тому дії, які б свідчили про свідомі дії або умисну бездіяльність, спрямовані на ухилення боржника від виконання рішення суду, відсутні. Обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не створює додаткові передумови для виконання рішення суду, обставини, які б свідчили про наміри боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду встановлені не були, а тому обмеження боржника у праві виїзду за кордон є непропорційним втручанням в конституційне право заявника на свободу пересування, у зв`язку із чим тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що приватний виконавець вправі звернутись з поданням обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон у разі нових проявів та доказів ухиляння останнього від зобов`язань, що покладені на нього судовим рішенням.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», суд,

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, - задоволити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , встановлене ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2025 р. у справі №461/4781/21 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня винесення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 11 грудня 2025 року.

Суддя Романюк В.Ф.