РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Чорнуцької І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір кредитної лінії №00-9718241 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач зазначає, що відповідач, за допомогою мережі «Інтернет», перейшов на офіційний сайт ТОВ «Макс Кредит», ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику та заявив про бажання отримати кошти, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, вказав свої особисті персональні дані. Відповідач ознайомився з умовами договору на сайті кредитодавця, погодився з ними, підписавши його шляхом накладання електронного підпису із застосуванням одноразового ідентифікатора.

12 квітня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» на виконання умов договору надано відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000 гривень, які були перераховані через ТОВ «Платежі онлайн» на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я відповідача в АТ КБ «Приватбанк», вказаний в п 2.8 договору кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року.

21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу №21102024-МК/Ейс, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 20 563 гривні 20 копійок, в тому числі: 6 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість по відсотках, 3 000 гривень - штрафні санкції.

Позивач в позовній заяві не заявляє вимог про стягнення штрафних санкцій та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року в розмірі 17 563 гривні 20 копійок, в тому числі: 6 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість по відсотках.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі; заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України».

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (ухвалює заочне рішення).

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву чи заперечень на позовну заяву суду не надав.

Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

12 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9718241 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, що підписаний електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно з п.п.1.1-1.3 договору кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконувати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитного ліміту - 6 000 гривень; строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів; ата повернення кредиту - 07 квітня 2025 року.

Пунктами 1.4, 1.5, 1.8 договору кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року визначено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату погашення процентів - 27 квітня 2024 року та здійснювати чергові платежі по сплаті нарахованих процентів на кожний 15 день після рекомендованої дати за фактичне користування кредитними коштами протягом строку дії кредитної лінії; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка становить 2,47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, визначеного в п.1.3 даного договору; комісія за надання кредиту - 5% від суми кредиту, що складає 300 гривень; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби; денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії - 2,5%.

Згідно п. 2.8 договору кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6 000 гривень на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

ТОВ « ФК «Ейс» зобов`язання за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року виконані належним чином і в повному обсязі. Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 30 жовтня 2024 року №1289/10 12 квітня 2024 року було проведено транзакцію на суму 6 000 гривень на картку, маска картки № НОМЕР_1 .

Згідно виписки, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 25 серпня 2025 року, 12 квітня 2024 року на платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 були зараховані грошові кошти у сумі 6 000 гривень.

Згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості, станом на 21 жовтня 2024 року заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року становить 17 563 гривні 20 копійок, з яких: 6 000 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням, 300 гривень - заборгованість за нарахованими комісіями, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість за нарахованими процентами, 3 000 гривень - штрафні санкції.

21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу №21102024-МК/Ейс, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 20 563 гривні 20 копійок, в тому числі: 6 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість по відсотках, 3 000 гривень - штрафні санкції.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Згідно виписки з особового рахунку за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року, станом на 15 травня 2025 року заборгованість відповідача за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року складає 20 563 гривні 20 копійок, в тому числі: 6 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість по відсотках, 3 000 гривень - штрафні санкції.

Позивач не заявляє вимог про стягнення штрафних санкцій та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року в розмірі 17 563 гривні 20 копійок, в тому числі: 6 300 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - заборгованість по відсотках.

Позивачем підтверджено належними доказами факт отримання відвідачем грошових коштів в сумі 6 000 гривень за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року матеріали справи не містять.

Разом з тим, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року за тілом кредиту в сумі 6 300 гривень.

Як слідує з матеріалів справи, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, ототожнив поняття «комісія» і «тіло кредиту».

Так, пкунктом 1.5 договору кредитної лінії №00-9718241 від 12 квітня 2024 року визначено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити у останній день повного погашення кредиту одноразову комісію у розмірі 5 % від суми кредиту, що складає 300 гривень.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Однак, комісія це плата за послуги, пов`язані, в даному випадку, із наданням кредитних коштів, а тіло кредиту - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб. Тобто, правова природа комісії і тіла кредиту є різною.

Зі змісту позовних вимог слідує, що сума заборгованості за комісією за надання кредиту, визначена як складова частина заборгованості по тілу кредиту.

Згідно матеріалів справи, досліджених судом безпосередньо, згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 30 жовтня 2024 року №1289/10 12 квітня 2024 року було проведено транзакцію на суму 6 000 гривень на картку, маска картки № НОМЕР_1 , тобто

тіло кредиту становить 6 000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

З вимогами про стягнення комісії позивач до суду не звертався, а тому підстави стягнення комісії з відповідача у суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту частково в сумі 6 000 гривень.

Розмір заборгованості за процентами визначений відповідно до умов договору та в межах строку кредитування.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 17 263 гривні 20 копійок, з яких: 6 000 гривень - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 11 263 гривні 20 копійок - прострочена заборгованість за процентами.

Враховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс» підлягають задоволенню частково, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, в сумі, пропорційній розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 7 000 гривень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц: «На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.»

На підтвердження розміру фактично понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду наступні документи:

- договір про надання правничої допомоги між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року;

- додаткову угоду № 32 від 07 квітня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2025 року на суму 7 000 гривень;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4956 від 19 24 квітня 2012 року.

Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20-ц, «для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України».

Відповідачем клопотання про невідповідність понесених витрат, зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялось.

Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 24 січня 2022 року у справі №757/36628/16-ц, «відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача в судові засідання не з`являвся, обсяг досліджених доказів є невеликим, з урахуванням результатів розгляду справи, часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок понесених судових витрат, пов`язаних з наданням професійно правничої допомоги, 6 880 гривень 30 копійок, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 15, 16, 207, 526, 530, 629, 1048, 1054 керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 49, 51, 76 - 81, 83, 89, 95, 141, 263, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956, заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9718241 від 12 квітня 2024 року в сумі 17 263 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 20 (двадцять) копійок, в тому числі 6 000 (шість тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 263 ( одинадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 20 (двадцять) копійок - заборгованість за процентами.

Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» , адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в розмірі 6 880 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 30 (тридцять) копійок.

В іншій частині заявлених вимог - вдмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08 грудня 2025 року.

Сторони справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42986956;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя О.М. Борєйко