Провадження № 2/554/4711/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Сініцина Е.М.,

за участю секретаря Кувіти М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Сучасний Факторинг» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» заборгованість за договором позики №3 від 12.10.2021 року, що укладений між відповідачем та ТОВ «Сучасний Факторинг», у розмірі 15 675,05 грн., з яких 12 425,33 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3249,72 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 грн. та з витратами на правову допомогу у розмірі 6 500,00 гривень.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 04.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача про дату та час засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзив, заяви та клопотання до суду не направив.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.223,280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення без учасників справи та фіксування судового процесу, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ТОВ«Сучасний Факторинг» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір від 12.10.2021 року №3, за умовами якого кредитодавець зобов`язався видати кредит у сумі 30 875,53 грн., а позичальник повернути гроші та сплатити відсотки, що підтверджується копіями кредитного договору № 3 від 12.10.2021 року з додатками, що підписаний власноручними підписами сторін.

ТОВ «Сучасний Факторинг» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, що встановлений договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 12.10.2021 року по 23.07.2025 року.

Відповідач належним чином договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 23.07.2025 року у розмірі 15 675,05 гривень.

Більше того, відповідачем було здійснено погашення тіла кредиту та відсотків, які були нараховані їй за користування кредитними коштами у листопаді 2021 року, у грудні 2021 року, у січні 2022 року та у лютому 2022 року, на загальну суму 13 700 гривень, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 3 від 12.10.2021 року, тим самим підтвердила виникнення взятих на себе прав та обов`язків, за вказаним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання - є його порушенням.

На підставі встановлених даних, суд дійшов висновку, що відповідач та ТОВ «Сучасний Факторинг» 12.10.2021 року уклали кредитний договір №3, фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі передбаченому у договорі у повному обсязі, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та взяла на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконала у повному обсязі та допустила заборгованість станом на 23.07.2025 року за договором позики, яка дорівнює 15 675,05 грн., з яких 12 425,33 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3 249,72 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 за Кредитним Договором №3 від 12.10.2021 року підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В частинах 5,6 ст.137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що до заявлених вимог, в тому числі і до вимог про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають застосуванню норми статей 12,13,81 ЦПК України, які узгоджуються зі статтями 2,6 ЦПК України.

Крім того, в частинах 1-3 статті 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, розмір суми на відшкодування витрат на правову допомогу повинний бути оцінений судом, без клопотання сторони, тим більше яка не з`явилась в судове засідання.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір № 20/06-СФ від 20.06.2025 року, Акт № 303 від 25.07.2025 року та платіжну інструкцію №728040 від 28.07.2025 року на суму 6 500,00 гривень.

Суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу у зазначеному розмірі, що є співмірним із складністю справи, оскільки справа є нескладною та не потребує вивчення значного обсягу нормативно-правових актів, об`єм виконаних робіт є співмірним із визнаним судом розміром витрат.

На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», заборгованість за договором позики № 3 від 12.10.2021 року, станом на 23.07.2025 року, у загальному розмірі 15 675,05 грн., яка складається із заборгованості з яких: 12 425,33 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3249,72 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» суму коштів витрачених на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» суму витрат на правову допомогу у розмірі 6 500,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», адреса 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 39-А, код в .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя Е.М. Сініцин.