ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року, ухвалене суддею Бугрій В.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь грошові кошти у сумі 124300,54 грн., з яких 3 % річних - 23548,41 грн. та інфляційні збитки у сумі 100752,13 грн., а також судовий збір у розмірі 1243,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ МВС України та набув з 2000 року право на державне пенсійне забезпечення, перебуває на обліку у ГУПФУ і отримує пенсію за вислугою років, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, що підтверджується пенсійним посвідченням. Пенсія призначена та виплачується виходячи з грошового забезпечення в основному розмірі 58 % грошового забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 440/13932/21 визнано протиправним розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення ГУПФУ від 01.10.2021 №37/1600-0207-15. Зобов?язано ГУПФУ здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Полтавській області» від 23 червня 2021 року № 33/37-4/10118 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Дане рішення суду 18.12.2021 набрало законної сили.

ГУПФУ згідно до прийнятого рішення суду проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату (заборгованість) пенсії з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 159244,50 грн.

Проте, рішення суду виконано не в повному обсязі, оскільки ГУПФУ не проведено виплату нарахованої доплати (заборгованості) пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року у визначеному розмірі.

Таким чином, оскільки рішення суду у справі № 440/13932/21 не виконане тривалий час, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3 (три) проценти річних від простроченої суми, за невиконання грошового зобов?язання за рішенням суду у справі № 440/13932/21, яке набрало законної сили, що й зумовило позивача звернутись з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 124300,54 грн., з яких 3 % річних - 23548,41 грн. та інфляційні збитки у сумі 100752,13 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1243,01 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням у справі №440/13932/21, що є підставою для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просила його скасувати та ухвалитии нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що відповідачем було виконано рішення суду в межах покладених на ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язань, проведено перерахунок пенсії та здійснено виплату в межах бюджетних асигнувань. Вважає позовні вимоги позивача передчасними та безпідставними, оскільки працівниками ГУ ПФУ в Полтавській області вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

Від представника ГУ ПФУ в Полтавській області Листопадної М.І. до суду надійшло клопотання про доповнення апеляційної скарги, в якомусеред іншого просила розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ МВС України, який набув право з 2000 року на державне пенсійне забезпечення та перебуває на обліку у ГУПФУ і отримує пенсію за вислугою років, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 17).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 440/2788/22 визнано протиправним розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління пенсійного забезпечення ГУПФУ від 01.10.2021 №37/1600-0207-15.

Зобов?язано ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Полтавській області» від 23 червня 2021 року № 33/37-4/10118 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській областіна користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Дане рішення суду 18.12.2021 набрало законної сили (а.с. 21-24).

На виконання вказаного рішення ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37- 4/10118 від 23.06.2021 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та нараховано доплату пенсії за рішенням суду у розмірі 159244,50 грн., яку обліковано в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с. 44).

Вказана сума позивачу не виплачена, що послугувало підставою неодноразового звернення ОСОБА_1 до суду із позовами про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/13932/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено частково.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 440/13932/21 (а.с. 28-30).

В подальшому, надані відповідачем звіти визнано такими, що не підтверджують повне виконання рішення суду, що підтверджено наявними в матеріалах справи ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду (а.с. 31-43).

Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другоїстатті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункти 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом цього позову є стягнення процентів за безпідставне збереження коштів, три відсотки річних та інфляційні витрати за невиконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Отже, на правовідносини щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширються юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачене статтею 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року в справі № 761/28949/17 (провадження № 14-148цс21) вказано, що «Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 викладено загальні висновки щодо принципів визначення юрисдикції судового спору в цілому. Зокрема, міститься висновок про те, що, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених цією нормою грошових сум з огляду на їх похідний характер від основного спору підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за якою слід розглядати основний спір.».

Такий висновок підтверджений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року у справа № 420/2411/19 (провадження № 11-422апп21).

За результатом аналізу частини п`ятої статті 21,частини першої статті 19 КАС України у їх поєднані можна дійти висновку, що юрисдикція спору про відшкодування моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Судувід 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16, у постанові Верховного суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20.

Європейський суд з прав людини у справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року, пункт 47) вказував, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (), заява № 55782/00, п. 36, ECHR 2002-VIII; «Гору проти Греції» (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3)), заява № 21845/03, п. 27, від 22 червня 2006 року; «Михолапа проти Латвії» (Miholapa v. Latvia), зава № 61655/00, п. 24, від 31 травня 2007 року, та «Андрєєва проти Латвії» (Andrejeva v. Latvia) [ВП], заява № 55707/00, п. 99, ECHR 2009-...).

Враховуючи зазначене те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі № 440/13932/21 колегія суддів приходить до висновку, що даний спір виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, тому вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що в разі закриття провадження у справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 4 статті 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду закрити.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук