РІШЕННЯ

іменем України

15 грудня 2025 рокуСправа №465/6218/25
Провадження № 2/451/584/25

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Магонь О.З.

секретаря судового засідання Сологуб М.Р., Федорук І.Б.

з участю представника позивача Морозової В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу №465/6218/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Стислий виклад позиції учасників процесу

У вересні 2025 до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №75248442 від 16.06.2021 у сумі 15 442,88 грн та 9 000 грн витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» обґрунтувало тим, що 16.06.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 (далі позичальник та/або відповідач) укладено Договір № 75248442 (далі Договір). Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 30.12.2021 було укладено договір № 30-12/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 75248442. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №75248442 від 16.06.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15442.88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4654.68 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10630,83 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн; заборгованість за комісіями - 0.00 грн; інфляційні збитки - 135.95 грн; нараховані 3% річних - 21.42 грн.

Із цих підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену вище заборгованість (а.с.2-5).

Крім того, у відповіді на відзив (а.с.112-120) та додаткових поясненнях (а.с.151-154) представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 скористалася своїм правом та подала відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила, що дія Закону України «Про електронну комерцію» не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. Вона не є фізичною особою підприємцем. Прямої домовленості про застосування положень Закону України «Про електронну комерцію» між нею та позивачем не було. Позивач не подав доказів про те, що відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VII одноразовий ідентифікатор було відправлено відповідачу, саме на її фінансовий номер телефону. Не вказано чи було введено ідентифікатор нею та коли відбулося перерахування грошових коштів на її рахунок. Позивач не зазначив та не надав доказів отримання нею кредиту (у тому числі на відкритий банківський рахунок за карткою), а також, що вказаний у матеріалах справи банківський (картковий) рахунок, на який пересилались гроші, належить їй. Щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В цивільних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 та рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Тобто, у межах дії кредитного договору можна визначити розмір відсотків. А поза межами дії договору відсотки є мірою відповідальності за невиконання умов договору. Згідно з п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, відповідач звільняється від відповідальності за невиконання умов кредитного договору в частині сплати відсотків поза межами дії кредитного договору. Отже, згідно із розрахунками заборгованості за кредитним договором від кредитодавця ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», та відповідно до кредитного договору п. 2.2, дата завершення якого 18.08.2021, поза межами цього договору безпідставно, всупереч статті 625 ЦК України, було нараховано відсотки у розмірі 6 552,81 грн., які підлягають списанню. А також інфляційні збитки та нарахування 3% річних 135,95 грн. та 21,42 грн. відповідно теж підлягають списанню. У позовній заяві не зазначено та до позову не додано: на підставі яких умов договору відбувалася пролонгація договору та на підставі яких умов договору відповідачу нараховані проценти після 18.08.2021 зокрема з 19.08.2021 по 30.12.2021, як це зазначено в розрахунку заборгованості за кредитним договором від кредитодавця ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нарахувало відсотки у загальному розмірі 14 264,2 грн. за період 152 дні: з 16.06.2021 по 14.11.2021, тобто поза межами граничного строку дії договору, який згідно п. 5.3 не може перевищувати 64 дні. Відомостей про пролонгацію договору матеріали справи не містять, з чого слідує, що строк нарахування процентів закінчився 18.08.2021. Нарахування процентів за межами строку кредитування є неправомірним. Відповідно абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю (позикодавцю) забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того відповідач заперечує вимоги позивача про стягнення 9 000 грн. витрат на правничу допомогу, покликаючись на ст.59 Конституції України, ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішення ЄСПЛ. Звертає увагу суду на те, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 15 442,88 грн, тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову. Отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Ураховуючи характер виконаної адвокатом робіт, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, можна дійти висновку про необхідність зменшення їх розміру. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог по справі № 465/6218/25 за цивільним позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором у повному обсязі (а.с.106-109, 132-141).

Крім того, 10.12.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду поступили додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що відповідно до позовних вимог на суму, яку вимагає стягнути Позивач, включено інфляційні збитки (135,95 грн) та нараховані 3% річних (21.42 грн). Ці інфляційні збитки та 3% річних не передбачені договором позики та правилами надання грошових коштів у позику. Тому дані вимоги є безпідставними і необґрунтованими. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 135,95 грн та 21,42 грн не можуть бути задоволені. У позовній заяві було вказано недостовірну інформацію про те, що позивачем не було здійснено повернення кредиту та сплату процентів. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» нарахувало відсотки у загальному розмірі 14 264,2 грн за період 152 дні: з 16.06.2021 по 14.11.2021, тобто поза межами граничного строку дії договору, який згідно з п. 5.3 не може перевищувати 64 дні. Договір позики є ануїтетним, що передбачає встановлений договором графік платежів, проте відомостей чи будь-якої інформації про продовження, пролонгацію даного договору у Правилах надання грошових коштів у позику немає. Таким чином, інформацію про пролонгацію договору матеріали справи не містять, з чого слідує, що строк нарахування процентів закінчився 18.08.2021. Нарахування процентів за межами строку кредитування є неправомірним. Відтак, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» могло нараховувати проценти за користування кредитом включно по 18.08.2021, тобто за 64 дні, а не 152. Таким чином, заборгованість після передачі права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» мала бути: За тілом кредиту 4 654,76 грн. (15 000 2 933,24 7 412,08) За відсотками 4 077,47 грн. (7 711,39 2 496 250 200 687,92). У сумі разом: 8 732, 23 грн Отже, згідно із розрахунками заборгованості за кредитним договором від кредитодавця ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», та відповідно до кредитного договору п. 2.2, дата завершення якого 18.08.2021, поза межами цього договору безпідставно було нараховано відсотки у розмірі 6 710,55 грн (15442,88 8732,23), які не може бути задоволено судом. Крім того, звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. З матеріалів справи видно, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Колект Центр» з 01.07.2024 року. Заявка щодо підготовки позову до відповідача значиться за № 290 станом на 02.06.2025 рік. За договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до 207307 боржників. Необхідно врахувати, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Немає підстав для стягнення з відповідача 9 000,00 грн, понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зі змісту поданих на підтвердження вказаних обставин документів вбачається, що Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, заява про надання юридичної допомоги № 290 від 02.06.2025, витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 підписані позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС». В той час як скерована до суду позовна заява підписана не адвокатом, а директором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М., яка представляє інтереси позивача. Тому надання останніми правничої професійної допомоги позивачу у цій справі є не доведеним належними доказами. Отже, їх не можна стягнути з відповідача. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надається саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 провадження № 14-44цс21). Звертає увагу, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою, у значенні ст. 3 ГК України, а адвокат не є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність (рішення Ради адвокатів України № 13 від 21.02.2023 р.). З вище наведеного вбачається, що представником позивача не надано суду докази та документально не підтверджено витрати на правничу допомогу надану адвокатом, у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді, тому у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, необхідно відмовити. Відтак просить суд у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити; заборгованість за нарахованими процентами зменшити на суму 6 710,55 грн та задовольнити у розмірі 4 077,47 грн (а.с.201-204).

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 9 вересня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, постановив витребувати у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» письмові докази (а.с.101-102).

3 листопада 2025 року до суду надійшли витребувані документи (а.с.170).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Просила постановити рішення про задоволення позовних вимог у повному розмірі із стягненням витрат на правову допомогу. Звертала увагу суду на те, що відповідач у свої поясненнях та додаткових поясненнях наводить незрозумілі розрахунки, необгрунтовуючи їх належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, заперечила позовні вимоги частково, надавши обґрунтування аналогічне викладеним у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додаткових поясненнях. Про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена ( а. с. 192 зворот).

Установлені судом фактичні обставини справи

16.06.2021 між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 укладено Договір № 75248442 на суму 15000,00 грн (а.с.21).

Згідно з п. 1. Договору Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), без забезпечення, на погоджений строк (надалі «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику та сплачувати проценти Позикодавцю відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах, тобто Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (Проценти) від суми Позики протягом Строку Позики згідно Графіка платежів, або достроково.

Відповідно до п. 2.1. Договору Сума Позики становить 15000.00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Договору процентна ставка (базова, фіксована) становить 1.6 % яка нараховується за кожен день користування Позикою.

Відповідно до п. 5.2. Договору Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету (надалі «Правила»), розміщені за посиланням https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі.

Згідно з п. 12. Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідно до п. 2.3 дата надання позики 03.09.2021, дата повернення 03.10.2021.

Також в матеріалах справи містяться правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.22-27).

30.12.2021 було укладено договір № 30-12/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442 (а.с.37-47).

10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 75248442 (а.с.48-65).

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №75248442 від 16.06.2021 відповідно до розрахунку заборгованості становить 15442.88 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 4654.68 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10630.83 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн; заборгованість за комісіями - 0.00 грн; інфляційні збитки - 135.95 грн; нараховані 3% річних -21.42 грн.

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 16.06.2021 по 16.07.2021, з якої видно, що відповідач 16.06.2021 отримувала кредитні кошти в сумі 15 000 грн, та користувалася ними та довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» від 10.06.2025 №КД-00033201/ТНПП (а.с.28, 172-174).

Позиція суду

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами є зобов`язальними та виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує норми глав 47-49, 73 ЦК України, а також спеціальні норми глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19.

На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом на підставі зазначеної вище ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20).

Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості зазначає, що згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію», дія цього закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. Вона не є і ніколи не була фізичною особою підприємцем та прямої домовленості про застосування положень Закону України «Про електронну комерцію» між мною та позивачем не було.

Суд не погоджується з таким висновком відповідача, адже дія Закону України «Про електронну комерцію» не поширюється лише на фізичних осіб, які не зареєстровані як фізичні особи - підприємці та реалізують або пропонують до реалізації товари, виконують роботи, надають послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Відповідач не є фізичною особою - підприємцем, проте за умовами договору вона не надає послуги з кредитування, а одержує їх, тому ця норма до спірних правовідносин не може бути застосована.

Разом із тим, дослідженням змісту наявного у справі Договору №75248442 від 16.06.2021 підтверджується та обставина, що ці правочини були укладені із застосуванням положень Закону України «Про електронну комерцію», про що прямо зазначено в змісті п. 12 договору №75248442 від 16.06.2021. Отже, сторони договору домовились про застосування положень згаданого закону до укладеного між ними Договору.

Відтак, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 16.06.2021 був укладений Договір №75248442 в електронній формі, підписаний нею одноразовим ідентифікатором.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Щодо підтвердження факту отримання кредиту

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі 278/2177/15-ц.

Суд враховує надану банком на виконання ухвали суду про витребування доказів інформацію про рух грошових коштів по рахунку відкритого до платіжної картки, яка належить відповідачу.

Відтак, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 16.06.2021 по 16.07.2021, з якої видно, що відповідач 16.06.2021 отримувала кредитні кошти в сумі 15 000 грн, та користувалася ними (а.с.172-174).

Вказаний документ містить інформацію за період з 16.06.2021 по 16.07.2021 та є належним і достатнім доказом підтвердження зарахування суми кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.

Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, однак відповідач в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

Щодо відступлення права вимоги

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

30.12.2021 було укладено договір № 30-12/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442 (а.с.37-47).

Відповідно до реєстру боржників до Договору Факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021, від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача на суму 15285,51 грн (а.с.44-46).

10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75248442. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 75248442 (а.с.48-65).

Відтак, право вимоги до відповідача в подальшому перейшло від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача відповідно до реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 на суму 15 442,88 грн.

Надані копії договорів та реєстри боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним між нею та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Договором.

Отже, позивач є належним кредитором та отримав право вимоги за Кредитним договором № 75248442.

Щодо заявленої позивачем суми боргу

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання.

Суд враховує, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 року у справі №559/1622/19).

Позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами.

Зважаючи на те, що в порушення умов договору позики №75248442 від 16.06.2021 відповідач ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірах та на умовах, визначених укладеним із нею договором, презумпція правомірності якого не спростована, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з неї заборгованості за основною сумою боргу та процентами за договором №75248442 від 16.06.2021.

Разом з тим, суд не погоджується із сумою нарахованих відповідачу процентів за договором позики №75248442 від 16.06.2021.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Встановлено, що відповідно до умов договору позики №75248442 від 16.06.2021, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 позику в розмірі 15 000 грн, строком на 64 дні, процентна ставка (базова) в день 1,6%, знижена процентна ставка в день становить 1,04%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) - 2,70 %.

Відповідно до п. 4 вказаного договору позики проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення.

Додаткових договорів щодо продовження строку дії договору між сторонами не укладалось.

Тобто, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії Кредитного договору після 18.08.2021, тому починаючи з 19.08.2021 Кредитодавець не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Отже, за умовами Кредитного договору сторони погодили строк його дії 64 дні (до 18.08.2021), тому починаючи з 19.08.2021 нараховування процентів за користування кредитом (за період з 19.08.2021 по 14.11.2021) у сумі 6 552,81 грн є необґрунтованим.

При цьому, суд зазначає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, оскільки договором позики №75248442 від 16.06.2021 визначений строк позики, який становить 64 дні, тому лише протягом цього строку позикодавець мав право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 , передбачені цим договором проценти, відтак, заборгованість за процентами, яку необхідно стягнути з відповідачки, за період з 16.06.2021 до 18.08.2021 становить 4078,02 грн (10630,83 - 6552,81).

Щодо стягнення інфляційних у сумі 135,95 грн та 3% річних у сумі 21,42 грн, суд зазначає, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц.

Відповідно до розрахунку, поданого представником позивача 3 % річних від простроченої суми, який враховує період з 30.12.2021 і до дня, що передує дню оголошення в Україні воєнного стану, тобто до 23.02.2022 включно, складає 21,42 грн. та інфляційні втрати 135,95 грн.

Відповідно до п. 18 перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто розрахунок не включає в себе період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, спростовуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення нею тіла кредиту та відсотків.

Інші доводи сторони відповідача позовні вимоги не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки суду

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за Договором №75248442 від 16.06.2021 в сумі 8 890,07 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 9 000,00 витрат на правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 57,55% (8 890,07 х 100 : 15442,88), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 394,10 грн (2422,40 грн х 57,55%).

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного суду 13.03.2025 у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

На підтвердження надання правової допомоги позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2021 від 01.07.2025 (а.с.73-76), прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» № Д/2922 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.09.2025 (а.с.70), заявку на надання юридичної допомоги №290 від 02.06.2025 (а.с.78), витяг з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 (а.с.79), згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 9000 гривень.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, беручи до уваги обґрунтування сторони відповідача наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає, що 4000 грн є співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 302,00 грн (4000 грн х 57,55%).

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 203, 205, 207, 512, 513, 514, 517, 526, 536, 610, 612, 625, 629, 638, 639, 652, 1048, 1049, 1077, 1078 ЦК України; ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»; ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; суд

ухвалив:

задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за Договором №75248442 від 16.06.2021 у сумі 8 890 (вісім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 07 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) суму сплаченого судового збору в сумі 1394 (одна тисяча триста дев`яносто чотири) гривні 10 копійок та судові витрати на правничу допомогу в сумі 2 302 (дві тисячі триста дві) гривні.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяМагонь О. З.

Рішення суду виготовлене 15.12.2025.