Справа № 199/5277/25
Рішення

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Кахикало А.С.

представника позивача - Гальченко Є.Л.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває справа за позовомОСОБА_3 (далі-позивач) до Дніпровської міської ради (відповідач), треті особи: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , в якій позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.06.2025 року просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтуванні позовної заяви позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її тітка - ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 склала заповіт на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03.03.1994 року за реєстром № 3-1216 на користь своєї племінниці - ОСОБА_3 .Після ОСОБА_4 смерті відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 , позивачка звернулася до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 . Однак нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори їй було видано спадщину тільки на частину квартири АДРЕСА_1 . На іншу частину квартири їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У своїй Постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06.08.2020 року нотаріус Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори зазначила, що ОСОБА_4 належним чином не оформила спадщину після смерті свого цивільного чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на ст. 531 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року). З урахуванням зміни предмету позову, просить встановити факт проживання осіб однією сім`єю.

В судовому засіданні представниця позивачки, адвокат Гальченко Є.Л. підтвердила обставини викладені в позовній заяві та просила суд задовольнити позовну заяву ОСОБА_3 .

Представником відповідача 06.05.2025 року надавалось до суду клопотання про закриття провадження у зв`язку з тим, що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом та долучено судові рішення по справі № 199/7624/23.13.05.2025 року представником відповідача подано відзив, в якому зазначено про необґрунтованість вимог щодо встановлення відповідного факту та відсутність доказів на підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим просить відмовити у позові.

Третя особа - ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення по справі.

Від представника Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що у грудні 1972 року отримала ордер на квартиру АДРЕСА_2 . Поряд з нею, в квартирі АДРЕСА_3 проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідок зазначила, що ОСОБА_9 у спілкуванні з сусідами називала ОСОБА_5 своїм чоловіком. Також свідок зазначила, що в той час не прийнято було проживати чоловіку та жінці без реєстрації шлюбу. За життя ОСОБА_5 та її племінниця ОСОБА_3 опікувалися ОСОБА_4 , адже та мала проблеми зі здоров`ям. Також свідок підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю з моменту вселення в квартиру, тобто з 1972 року та до смерті ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Щодо клопотання представника відповідача, то з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.06.2025 року вбачається, що дана справа не є аналогічною зі справою № 199/7624/23, в якій розглядалось питання визнання права власності на части квартири та встановлення факту реєстрації шлюбу. Тому відсутні підстави для закриття провадження у цій справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи та надавши їх відповідну правову оцінку, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, належать до юрисдикції цивільного суду. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами цивільного судочинства.

Цивільний кодекс України (ст.. 13, 15,16) визначає,що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вирішуючи спір в даній справі, з урахуванням обставин встановлених у рішеннях суду по справі № 199/7624/23 вбачається те, що звернення до суду ґрунтується на захисті майнового (охоронюваного законом) інтересу позивача, яке включає не лише прямі майнові права (як-от право власності), але й інші майнові інтереси, які не суперечать закону і підлягають захисту. Такий інтерес стосується нерухомого майна, частини квартири АДРЕСА_1 , яку позивач отримала у спадщину за заповітом, що не є спірним у даній справі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно заповіту від 03.03.1994 року ОСОБА_7 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (позивачка). Нотаріусом видано свідоцтво на частини вказаної квартири. Згідно постанови нотаріуса від 06.08.2020 року у видачі свідоцтва на право власності на частину квартири після смерті ОСОБА_5 , немає можливості, так як відсутні документи які підтверджують родинні відносини його з ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на момент смерті були за реєстровані за однією адресою. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо отримання квартири та проживання в ній осіб.

08 грудня 1972 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконкомом Амур-Нижньодніпровської Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська був виданий ордер № 2196 на право заняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Судом прийняті до уваги наступні докази:

- ордер, де у відомостях про склад сім`ї вписаний ОСОБА_5 як її чоловік (мовою оригіналу - муж);

- протокол №13 засідання профкому Дніпропетровського державного університету від 10 жовтня 1972 року;

- довідка відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №14/5-8522 від 31.07.2020 року про реєстрацію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 року;

- довідка про склад сім`ї наймача квартири АДРЕСА_1 від 26.09.1993 року. в якій єдиним членом сім`ї ОСОБА_4 вказаний її чоловік ОСОБА_5 ;

- лист Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР№6/5-4044 від 10.08.2023 року.

- копія архівної справи про приватизацію квартири наданою Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради від 20.07.2022 року № 3/16-1565;

- Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 серпня 2020 року державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори;

- Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ;

- Сімейні фото;

- Покази свідка ОСОБА_6 .

Отже, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 від дати отримання ордеру на квартиру по день смерті ОСОБА_5 . Тобто, більше 20 років. Відсутність відомостей про реєстрацію шлюбу, враховуючи дату народження осіб 1908 та 1919 роки відповідно, періоди життя які припадали як на Другу світову війну, розпад срср, тощо, свідчать поте, що вказані відомості могли не зберегтись, загубитися, втратитися. Водночас, враховуючи загальновідомі звичаї сімейного життя тих часів, переконливими є слова свідка щодо того, що спільне проживання чоловіка та жінки завжди сприймалося як повноцінна сім`я (шлюб, а не конкубінат), оскільки так було заведено в суспільстві того часу.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було набуте спірне майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті3,74 СК України).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

При цьому, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" ) визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

Під час розгляду справи судом підтверджено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживання однією сім`єю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.12.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

01.12.2025