Номер провадження: 22-ц/813/5705/25
Справа № 946/8008/24
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Бориченко Катерини Валеріївни

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року, ухвалене Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Бурнусуса О.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила: поновити її на посаді фахівця з електронного документообігу інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» або іншій аналогічній посаді з 11 вересня 2024 року, стягнути з Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 08 липня 2024 року № 18 «Про влаштування робочого місця фахівця з електронного документообігу ІОЦ на ВД «Сухий порт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2024 року позивачка отримала попередження про наступне вивільнення, у якому йдеться про скорочення посади фахівця з електронного документообігу інформаційно-обчислювального центру з 10 вересня 2024 року. Повідомляє, що разом із попередженням їй надано перелік вакантних посад в ДП «ІЗМ МТП», а повторно перелік вакантних посад був їй наданий 04 вересня 2024 року. Жодна із запропонованих вакантних посад не відповідала освіті, рівню її кваліфікації, а тому підстав погоджуватися на переведення на пропоновані посади не було. 08 липня 2024 року її було ознайомлено з наказом № 18 «Про влаштування робочого місця фахівця з електронного документообігу ІОЦ на ВД «Сухий порт», яким, робочим місцем ОСОБА_1 визначено виробниче приміщення на виробничій дільниці «Сухий порт» виробничо- перевантажувального комплексу «Перший вантажний район». Наказом від 05 вересня 2024 року № 191-ос фахівця з електронного документообігу інформаційно-обчислювального центру ОСОБА_1 звільнено за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням розрахунку. Також зазначає, що скорочення чисельності та штату працівників обумовлене причинами технологічного та структурного характеру, що вимагало застосування у спірних відносинах ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». При цьому, відповідач не проводив жодних консультацій з профспілковим органом, членом якого була позивач. Також зауважила, що їй двічі надавався перелік вакантних посад підприємства, серед яких жодна посада не відповідала її освіті та кваліфікації, а тому відповідач не може бути визнаний таким, що виконав свої обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 40, ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки їй відомо, що з 13 серпня 2024 року на підприємстві звільнилась посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, на яку 02 вересня 2024 року працевлаштована інша працівниця. Вказує, що її кандидатура повністю підходила для зайняття посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, а тому вважає, що відбулося порушення відповідачем процедури звільнення. Також вказує, що у відповідача не було виробничої необхідності переміщувати її на нове робоче місце, яке також не було забезпечено умовами праці, необхідними для виконання роботи (т. 1, а.с. 1-12).

У відзиві на позовну заяву ДП «Ізмаїльський міський торговельний порт» просило відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що у зв`язку з укладенням Договору від 07.06.2024 № 235-Р з ТОВ «АЙКЮЖН ІТ» про поставку пакетів програмного забезпечення для системи електронного документообігу та впровадженням силами сторонньої організації на підприємстві електронного документообігу, а також з метою оптимізації чисельності інформаційно-обчислювального центру на підприємстві, було прийняте рішення та видано наказ ДП «ІЗМ МТП» від 08.07.2024 № 561 «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким вирішено виключити з 10.09.2024 зі штатного розпису посаду 3439 фахівець з електронного документообігу ІОЦ, яку займала ОСОБА_1 . Вказує, що суд зобов`язаний під час розгляду справи перевірити лише наявність підстав для звільнення, і така підстава має місце. У структурному підрозділі Інформаційно-обчислювальний центр мається посада адміністратора системи ІОЦ, до посадових обов`язків якого входить робота щодо функціонування програми СЕД на підприємстві, надання доступу працівникам до СЕД та інше, при цьому не потребує внесення змін та доповнень до посадових інструкцій, додаткової оплати праці та/або введення окремої посади до штатного розпису, тому підстав для утримання штатної одиниці фахівця з електронного документообігу або створення посади адміністратора СЕД економічно не було доцільним. Також вказували, що у відповідності до ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згода профспілкового органу на звільнення позивача була не обов`язковою, оскільки позивач не була обрана до профспілкового органу. Зазначає, що на підприємстві були відсутні вакантні посади, які могла б зайняти ОСОБА_1 за своєю кваліфікацію, а тому їй запропоновано наявні вакантні посади на підприємстві за Переліком вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 08.07.2024 та станом на 04.09.2024, з якими позивач ознайомилася під підпис. Також зазначила, що позивач здобула вищу освіту «магістра» за спеціальністю «менеджмент» «економіст з управління бізнесом». У відповідності до Національного класифікатору України "Класифікатор професій" № ДК 003:2010 професійна робота економіста з фінансової роботи за назвою КП повинна мати спеціалізацію «Економіст» за кодом КП 2441.2. За наданим дипломом позивач отримала спеціалізацію «Економіка та управління бізнесом», яка віднесена до спеціальності «Менеджер», яка має інший КП. Позивач не мала відповідної кваліфікації на зайняття посади економіста з фінансової роботи І категорії фінансового відділу фінансово-економічної служби, про яку було їй відомо та про яку вона зазначає у своєму позові (т. 1, а.с. 111-121).

У відповіді на відзив, позивач вказує, що недоречними видаються доводи відповідача про існування на підприємстві посади адміністратора системи ІОЦ та неможливості покладення на ОСОБА_1 обов`язків адміністратора СЕД, оскільки її посадова інструкція фахівця з електронного документообігу інформаційно-обчислювального центру передбачає зовсім інші обов`язки. Вказує, що за умови добросовісного виконання своїх обов`язків роботодавцем та реалізації наданих законодавством прав, можна було змінити посадову інструкцію позивача, визначивши їй актуальну трудову функцію, виходячи з виробничої необхідності, оформивши це як переведення ОСОБА_1 , тим самим зберігши трудові відносини з позивачем. Вказує про штучне створення ДП «ІМТП» підстав для її звільнення. Також вказує, що відповідач при звільненні не дотримався порядку, встановленого ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», дія якого на період воєнного стану не зупинялась. Окрім цього вказує, що у наданих їй переліках вакантних посад були посади тальмана, докера-механізатора, слюсара, вантажника, фельдшера тощо, яким позивач не відповідала ні за кваліфікацією, ні за станом здоров`я. При цьому, посада економіста з фінансової роботи І категорії не була запропонована у зв`язку з невідповідністю позивачки вказаній посаді за кваліфікацією (т. 1, а.с. 166-172).

У запереченнях на відповідь на відзив позивача, представник відповідача додатково зазначила, що відповідач прийняв економічно обґрунтоване рішення про впровадження документообігу. З метою впровадження СЕД на підприємстві, між ДП «ІЗМ МТП» та ТОВ «АЙКЮЖН ІТ» укладено договір для поставки пакетів програмного забезпечення та впровадження СЕД, що включає в себе запровадження ліцензованого програмного забезпечення в електронному вигляді, налаштування та навчання користування програмним забезпеченням та інші послуги відповідно до умов Договору, що здійснюється виключно виконавцем. Підприємство мало на меті та отримало впроваджене на підприємстві програмне забезпечення для роботи в ньому усіма працівниками підприємства, які задіяні в опрацюванні документів. За результатами проходження тестового режиму, видано наказ ДП «ІЗМ МТП» від 21.10.2024 № 838 «Щодо впровадження електронного документообігу в господарській діяльності ДП «ІЗМ МТП», яким з 21.10.2024 впроваджено електронний документообіг, введено електронний документообіг в системі Megapolis.DocNet, визначено перелік документів, рух яких здійснюється виключно без використання обігу (руху) паперових документів. Рішення щодо скорочення на підприємстві прийнято з обґрунтованих підстав, роботодавець не може у подальшому забезпечити працівника роботою і у подальшому не має потреби утримувати штатну одиницю, маючи в наявності програмне забезпечення СЕД, за яким проведено навчання працівників, яке впроваджене на підприємстві та яке вже функціонує. Також вказала, що не було масового вивільнення працівників у разі ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або частковому зупиненні виробництва, що не проводиться на підприємстві, а тому консультації з профспілковим органом не проводилися (т. 1, а.с. 173-180).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», третя особа - первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (т. 2, а.с. 218-222зв.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Бориченко Катерини Валеріївни просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на помилковість висновків суду.

Доводами апеляційної скарги є невиконання роботодавцем вимог КЗпП України у разі відсутності посад, які б відповідали професії чи спеціальності позивачки, всіх інших робіт, які є на підприємстві, і відповідачем не заперечувався факт того, що вакантна посада економіста з фінансової роботи у період дії попередження позивачки про наступне вивільнення не пропонувалася. Натомість суд вийшов за межі своєї компетенції, вдавшись до оцінки відповідності особи певній роботі (посаді), оскільки таке є дискреційним повноваженням роботодавця.

Невірне застосування судом норм матеріального права, на думку скаржника, полягає в тому, що рівень заробітної плати не є єдиним та визначальним критерієм для визначення запропонованої посади як відповідної, а тому дослідження судом окладів деяких запропонованих ОСОБА_1 посад, зроблені при неповному дослідженні обставин, що мають значення для справи: суд дослідив відповідність ОСОБА_1 посаді економіста з фінансової роботи на предмет освітнього ступеня позивачки, натомість, щодо посад адміністратора ІОЦ, інженера відділу стратегічного планування (ВСП) зробив висновок, що позивачка відповідає таким, маючи освіту за спеціальністю «Менеджмент», не встановивши той напрямок підготовки, за яким така освіта здобута.

За обставинами справи доказуванню, на думку скаржника, підлягав факт відповідності ОСОБА_1 спірній посаді, оскільки вона не відмовлялася від переведення на неї, а виходячи із приписів законодавства, особа може вважатися такою, що відповідає певній посаді за кваліфікацією, зокрема, з урахуванням можливості підвищення кваліфікації, і якби ОСОБА_1 в серпні 2024 року повідомлялася про вакансію економіста з фінансової роботи, остання могла би ініціювати проходження перепідготовки (здобуття освіти за іншою спеціальністю), а позивачка була позбавлена такої можливості.

Оскільки виключення з пропозицій іншої роботи працівнику, попередженому про наступне вивільнення, певних посад, яким, на думку роботодавця, особа не відповідала законодавством не передбачено, а їй не запропонували посаду економіста з фінансової роботи, яка звільнилася з 13 серпня 2024 року, а у наданих переліках пропозицій наявних посад, яким позивачка також не відповідала ані за статтю, ані за кваліфікацією, вказане свідчить про застосування іншого підходу, а факт невідповідності позивачки посаді економіста з огляду на посадову інструкцію не є доведеним.

Жодних зловживань з боку позивачки своїми трудовими правами також не доведено, оскільки відповідач не попереджав позивача про вакантну посаду економіста протягом трьох тижнів до звільнення, а про прийняття на цю посаду нового спеціаліста позивачка дізналася вже після звільнення.

Незаконним є звільнення позивачки, на її думку, і через процедурні порушення, з огляду на вимоги Законів України «Про зайнятість населення», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 49-4 КЗпП України, оскільки жодних консультацій з профспілкою щодо скорочення чисельності та штату працівників за 3 місяці до такого не проводилося, і вказане має застосовуватися і за умови відсутності масового вивільнення працівників (постанови ВС від 30.01.2023 у справі № 947/3424/21, від 10.01.2024 у справі № 240).

Просить також стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки позивачем на власний розсуд тлумачаться норми права, що регулюють спірні правовідносини та робиться помилковий висновок про відсутність для роботодавця жодних фільтрів для пропозиції вивільненому працівникові іншої роботи, а враховуючи, що вивільнення позивачки було одиночним, тому не розглядалося питання переважного права на залишення на роботі між працівниками, враховуючи, що позивачка не була обрана до профспілкового органу, а тому і відповідної згоди не вимагалося, а порядок звільнення було дотримано: позивачку своєчасно попереджено персонально не пізніше ніж за 2 місяці на підставі відповідного наказу, на день звільнення виплачену вихідну допомогу, протягом дії її попередження у відповідача не було в наявності вакантної посади за відповідною професією чи спеціальністю, а запропоновані ним посади відповідно до досвіду та кваліфікації працівника не були прийняті працівником, не було подано заяву про переведення, а отже працівниця не надала згоди на переведення її на іншу роботу, що підтверджено відповідними доказами.

Наведена позивачкою судова практика ВС, на думку відповідача, стосується інших правовідносин, а свій обов`язок запропонувати працівнику всі вакантні посади та роботу, яку такий працівник має виконувати та обіймати за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо відповідач виконав. Натомість, помилковими є твердження позивачки про обов`язок відповідача запропонувати їй всі, без будь-яких виключень, вакантні посади, і не ґрунтується на вимогах ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Суд вірно дав оцінку підставам позову щодо не запропонування позивачці посади економіста з фінансової роботи з наявного диплому позивачки, її спеціальності, здобутої кваліфікації, освітньої програми, додатку до диплому, який є невід`ємною частиною диплому. Оскільки позивачка має спеціальність менеджмент і може обіймати посаду менеджера відповідно до кваліфікації професій і згідно з Додатком до Національного класифікатора професій з кодом КП з 1452 по 1471 менеджери з кодом КП2441.2 економіст з фінансової роботи наказом Міністерства праці та соціальної економіки від 29.12.2004 № 366було включено кваліфікаційні характеристики посад, у тому числі економіст з фінансової роботи та менеджер (управитель) з логістики, з персоналу, зі збуту, з реклами, із зв`язків з громадськістю, із ЗЕД та встановлені кваліфікаційні характеристики посад.

Отримана освіта позивачки не відповідає кваліфікаційним вимогам економіста з фінансової роботи 1 категорії, а випуском 1 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників чітко розмежовано кваліфікаційні характеристики посад.

Вказуючи про наявний досвід роботи і про можливість виконувати функції адміністратора СЕД, позивачка не виявила бажання зайняти вакантну посаду адміністратора ІОЦ, не подавала заяви на переведення, що розцінюється роботодавцем як відмова від запропонованої вакансії. Стверджуючи про обов`язок відповідача надати можливість пройти перепідготовку з метою здобуття іншої освіти за іншою спеціальністю для зайняття вакантної посади, ОСОБА_1 тим самим підтверджує відсутність у неї відповідної освіти, а відповідач не має ліцензії на здійснення навчання, підготовки та перепідготовки, і сама позивачка порушує юридичну концепцію дискреції, про порушення якої судом зазначає у своїй скарзі.

Так само помилково тлумачить позивачка і обов`язок роботодавця щодо проведення консультацій з профспілкою, оскільки законом таке передбачено лише у разі масового вивільнення працівників, а отже таке є правом, а не обов`язком власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

У судове засідання учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач ОСОБА_1 у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки ї представник адвокат Бориченко К.В. отримала судову повістку на 25.11.2025 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 13.11.2025 о 05:06:03, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (т. 3, а.с. 81зв.), відповідач ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та третя особа Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки отримали судові повістки на 25.11.2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 13.11.2025 о 05:06:03 та 05:10:02 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (т. 3, а.с. 80, 82), не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.09.1988 року позивач ОСОБА_1 04.01.2011 прийнята в ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» на посаду прибиральника службових приміщень управління порту, 08.08.2011 переведена прибиральником службових приміщень адміністративно-господарського сектору адміністративного відділу управління порту, 05.12.2011 - референта начальника порту сектору документального супроводу адміністративного відділу управління порту, 01.01.2012 - референта начальника порту відділу документального супроводу управління порту, 20.06.2013 - референта директора адміністративно-господарського відділу управління, 01.12.2015 - референта директора управління, 01.03.2017 - адміністративного помічника директора управління, 02.10.2023 - фахівця з електронного документообігу інформаційно-обчислювального центру (т. 1, а.с. 64-67).

07.06.2024 між державним підприємством «Ізмаїльський морський торговельний порт», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙКЮЖН ІТ», як виконавцем, укладено Договір № 235-Р. Відповідно до пункту 1.2. Договору, Виконавець зобов`язується поставити Замовнику пакети програмного забезпечення для системи електронного документообігу за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника 48310000-4 «Пакети програмного забезпечення для створення документів». Згідно п. 4.1 Договору, постачання СЕД здійснюється шляхом надання Замовнику права користування програмним забезпеченням в електронному вигляді та/або фізичного носія та надання супутніх послуг по впровадженню, налаштуванню предмету закупівлі згідно встановлених вимог Технічною специфікацією, у строки визначені Календарним планом (т. 1, а.с. 18-28).

Відповідно до наказу ДП «ІЗМ МТП» № 561 від 08.07.2024 року «Про скорочення штату та чисельності працівників», у зв`язку з впровадженням на підприємстві електронного документообігу та укладенням договору від 07.06.2024 № 235-Р з ТОВ «АЙКЮЖН ІТ» про поставку пакетів програмного забезпечення для системи електронного документообігу (далі СЕД) та впровадження СЕД згідно з вищезазначеним договором виключно силами сторонньої організації, а також з метою оптимізації штатної чисельності інформаційно-обчислювального центру, виключено з 10.09.2024 зі штатного розпису посаду 3439 фахівець з електронного документообігу ІОЦ (т. 1, а.с. 68).

Судом встановлено, що 08 липня 2024 року позивач одержала повідомлення про наступне вивільнення із переліком вакантних посад та пропозиції іншої роботи в ДП «ІЗМ МТП» станом на 08.07.2024, про що свідчить її особистий підпис у такому повідомленні про наступне вивільнення (т. 1, а.с. 92).

Як вбачається з пропозиції ДП «ІЗМ МТП» про переведення на посаду від 04 вересня 2024 року, позивачці було запропоновано переведення на одну із запропонованих вакантних посад в ДП «ІЗМ МТП» згідно з переліком вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 04.09.2024. При цьому, позивач не була згодна на переведення на запропоновані посади, про що свідчить зроблений нею запис та особистий підпис у такому повідомленні про переведення на посаду (т. 1, а.с. 134).

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем їй не була запропонована посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, яка на підприємстві звільнилась з 13 серпня 2024 року та на цю посаду з 02 вересня 2024 року працевлаштована інша працівниця (т. 1, а.с. 7).

Відповідно до штатного розпису Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» Управління від 27.05.2024, передбачена посада економіста з фінансової роботи І категорії за кодом КП 2441.2 з окладом 18380 грн (т. 1, а.с. 199-200).

Як вбачається з виписки з наказу від 07.08.2024 № 166-ос, економіста з фінансової роботи (2441.2) ОСОБА_2 , яка займала дану посаду, було звільнено 13 серпня 2024 року за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (т. 2, а.с. 27).

Також, як вбачається з виписки з наказу від 29.08.2024 № 182-ос, прийнято економістом з фінансової роботи 1 категорії (2441.2) фінансового відділу управління ОСОБА_3 з 02 вересня 2024 року на період дії воєнного стану або по 29 листопада 2024 року з окладом 18380,00 грн на місяць (т. 2, а.с. 28).

Як вбачається з диплома магістра НОМЕР_2 від 15 червня 2020 року, ОСОБА_1 здобула ступень вищої освіти «Магістр» за спеціальністю «Менеджмент» спеціалізації «Економіка та управління бізнесом» за освітньою програмою «Економіка та управління бізнесом» (т. 2, а.с. 18).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 4292 від 16 жовтня 2024 року, з 30 листопада 2018 року по 24 червня 2020 року ОСОБА_1 навчалася до рівня «Магістр» на заочній формі навчання, за спеціальністю «Менеджмент» з присвоєнням кваліфікації «Магістр» за спеціальності «Менеджмент» спеціалізацією «Економіка та управління бізнесом» та отримала диплом серії НОМЕР_2 , дата видачі 15.06.2020 (т. 2, а.с. 22-23).

Як вбачається з пункту 4 «Придатність випускників до працевлаштування та подальшого навчання» Освітньо-професійної програми «Економіка та управління бізнесом», затвердженою протоколом Вченої ради Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 6 від 27.06.2018, за профілем освітньо-професійної програми «Економіка та управління бізнесом», магістр менеджменту може обіймати первинні посади за професійними назвами робіт класифікаційного угруповання «Менеджери (управителі) підприємств, установ, організацій та їх підрозділів», що характеризуються спеціальними професійними компетенціями відповідно до узагальненого об`єкта діяльності (код КП 1452, 1453, 1453.1, 1453.2, 1454, 1455, 1455.1, 1456, 147, 1471-1474, 1475.2-1475.4, 1476.1, 1477, 1477.1, 1483, 149, 1491, 1493, 1496, 1499, 1210, 1229.4, 148, 2310, 2351) (т. 2, а.с. 33).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, яка на підприємстві звільнилась з 13 серпня 2024 року, не відповідала здобутій ОСОБА_1 кваліфікації.

Також, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у період з дня її попередження про скорочення посади по день її звільнення зверталася до роботодавця з приводу наявної посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, в тому числі щодо з`ясування кваліфікаційних вимог до такої посади.

Також враховано, що як вбачається з Переліку вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 08.07.2024 та Переліку вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 04.09.2024, позивачу було запропоновано посади адміністратора систем ІОЦ з окладом 19980 грн, провідного інженера відділу стратегічного планування (ВСП) з окладом 19980 грн, згоду на зайняття яких позивач не надала.

Відповідно до штатного розпису Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» Інформаційно-обчислювальний центр від 27.05.2024, оклад фахівця з електронного документообігу, яку займала позивач, складає 19290 грн.

Згідно штатного розпису Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» Управління від 27.05.2024, оклад економіста з фінансової роботи І категорії за кодом КП 2441.2 складає 18380 грн.

Суд першої інстанції також виходив з того, що позивач, будучи обізнаною з датою майбутнього звільнення та зі списком вакантних посад, протягом двох місяців не виявляла жодного бажання на зайняття однієї із вакантних посад, не подавала відповідні заяви, не проявляла зацікавленості в залишенні на роботі, не з`ясовувала кваліфікаційні вимоги, посадові обов`язки та інші важливі обставини для прийняття як нею рішення про її відповідність певним посадам, так і відповідачем про можливість зайняття нею таких посад.

Посилання представника позивача, що позивачу не було запропоновано посаду економіста з фінансової роботи, яка не відповідала її кваліфікації та з нижчим окладом, ніж був у позивача, водночас, не проявляючи протягом двох місяців перед звільненням зацікавленості в залишенні на роботі, не з`ясовуючи кваліфікаційних вимог такої посади, а також не наданні згоди на зайняття запропонованих посад, що відповідали її кваліфікації, та з вищими посадовими окладами, ніж були у неї до дня звільнення, свідчить про недобросовісність позивача.

Відтак, ураховуючи, що у відповідача дійсно відбулося скорочення посади, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував наявні вакантні посади, згоди на переведення на які позивач не надала, заяв про переведення на вакантну посаду не подала, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову про поновлення на роботі.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, то суд зазначив, що такі є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 08 липня 2024 року № 18 «Про влаштування робочого місця фахівця з електронного документообігу ІОЦ на ВД «Сухий порт», то такі суд вважав неефективним способом захисту, що є підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15 та постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 755/3972/17-ц.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем порядку вивільнення працівника із займаної посади, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги та погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що такий порядок ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» не порушено, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачу надані Перелік вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 08.07.2024 та Перелік вакантних посад ДП «ІЗМ МТП» станом на 04.09.2024, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена, однак не була згодна на переведення на запропоновані посади, про що свідчить зроблений нею запис та особистий підпис у відповідній пропозиції про переведення на посаду від 04.09.2024 (т. 1, а.с. 134).

Щодо зауважень скаржника про те, що їй не була запропонована посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, на яку 02 вересня 2024 року працевлаштована інша працівниця, колегія суддів звертає увагу на те, що позивача попереджено про наступне вивільнення 08.07.2024 (т. 1, а.с. 92) та того ж дня надано для ознайомлення перелік вакантних посад, в якому посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління була відсутня. Однак, особу, яка займала посаду економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління звільнено за згодою сторін 13.08.2024, тобто станом на день ознайомлення з переліком вакантних посад (08.07.2024) посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління не була вакантною, а пропозиція щодо такої посади ОСОБА_1 на момент перебування на такій іншої особи суперечила б трудовим правам останньої, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави пропонувати посаду економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління ОСОБА_1 при попередженні її про наступне вивільнення 08.07.2024.

Крім того, судом дано ретельну оцінку тому, що посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, яка на підприємстві звільнилася з 13 серпня 2024 року, не відповідала здобутій ОСОБА_1 кваліфікації.

Намагання позивачки довести, що попередження її про таку вакансію своєчасно, могло бути підставою для проходження попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) та/або підвищення кваліфікації, то таке не внормовано законодавчо під час пропозицій підходящої роботи працівнику, що вивільняється.

Про обов`язок роботодавця запропонувати такому працівнику всі вакантні посади, саме які відповідають його кваліфікації, а, отже дотримання ним гарантій при звільненні працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці), вчергове підтвердила Велика Пала Верховного Суду в постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23.

Вказане також стосується і прийняття на посаду 02.09.2024 іншого працівника з огляду на хронологію подій у даній справі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

З цього приводу колегія суддів також звертає увагу на те, що дії учасників трудових правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість - це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Для приватного права є притаманною також є така засада як розумність.

Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем процедури звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із невключенням до переліку вакансій всіх посад, зокрема, посада економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління, за обставин цієї справи (надання роботодавцем великої кількості вакансій, відсутність у позивача наміру працювати на таких посадах), є необґрунтованими.

Намагання позивачки довести здобуття нею під час навчання певних навичок, перелік яких вона надає, та не перевірення судом можливості виконання нею обов`язків з посадою економіста з фінансової роботи також спростовується вищенаведеним, оскільки певна посада не відповідає кваліфікації ОСОБА_1 .

Посилання позивачки на відсутність попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої вона є, не може бути прийнято до уваги з огляду на наступне.

У відповідності до положень статті 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За положеннями статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Разом із тим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено, та діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу Законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Помилкове власне тлумачення позивачкою норм права, що регулюють спірні правовідносини в наведеній частині, не впливають на наведене, а намагання довести відсутність консультацій про скорочення чисельності та штату працівників не є предметом розглядуваної справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із ухваленим рішенням та яким судом першої інстанції була надана відповідна правова оцінка.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо клопотання позивача про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

21.11.2025 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 в особі свого представника Бориченко Катерини Валеріївни про стягнення судових витрат, в якому позивач просила стягнути з ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 35600 грн.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, залишається без змін, колегія суддів відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає дане клопотання без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Бориченко Катерини Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі свого представника Бориченко Катерини Валеріївни про стягнення судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький