КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг та усунення перешкод у користування банківським рахунком, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Сергія Олексійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року в складі судді Соколова О. М.,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача банківських послуг та усунення перешкод у користування банківським рахунком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2014 році між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, на підставі якого було відкрито банківські рахунки для обслуговування картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та видано коди доступу до системи дистанційного керування банківським рахунком «Приват24».

30.11.2020 ним було отримано повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», датоване 09.11.2020, про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

В повідомленні зазначається, що Банк, керуючись вимогами частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 09.11.2020 прийняв рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору в зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику, ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної/ подання інформації з метою введення в оману Банк.

Він звернувся до Банку з письмовою вимогою про скасування протиправного рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору від09.11.2020, відновлення договору банківського обслуговування, укладеного між ним та Банком, та відновлення роботи додатку «Приват24» з відображенням відкритих рахунків та балансів на них.

25.01.2021 ним була отримана відповідь, в якій так само, як і в попередньому рішенні про відмову в обслуговуванні не зазначено, які саме підстави та умови стали причиною ухвалення такого рішення Банком. Банк надіслав йому формальну «відписку» без зазначення фактичних обставин, які слугували підставою для розірвання з ним договору.

Вважає таке рішення Банку безпідставним та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства України.

Незаконні дії Банку призвели до втрати ним контролю за своїми банківськими рахунками та коштами, які там знаходяться. Додаток «Приват24» не відображає ані карткових рахунків, ані балансу на них. У нього є підозра, що Банк привласнив його кошти, а це примушує його переживати та нервувати з цього приводу.

З огляду на викладене, позивач просив суд:

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» зняти (скасувати) встановлені для ОСОБА_1 обмеження права на розпорядження відкритими на його ім`я поточними рахунками, шляхом відновлення доступу до системи дистанційного керування банківськими рахунками «Приват24», надання коду доступу до неї та відновлення доступу та керування банківськими рахунками, відкритими в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити фінансові операції за всіма відкритими в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 рахунками та обслуговування за іншими продуктами АТ КБ «ПриватБанк» в тому числі обслуговування в системі дистанційного керування банківськими рахунками «Приват 24».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року вказаний позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», відповідачем проведено аналіз фінансових операцій та діяльності клієнта: ОСОБА_2 . За результатами перевірки встановлено, що характер фінансових операцій клієнта ОСОБА_2 носять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до Банку відповідних заходів впливу. При аналізі операцій клієнта ОСОБА_2 виявлено транзитний характер операцій по особистій карті. Із виписки по рахунку вбачається, що в період з 01.01.2020 по 01.10.2020 на рахунок ОСОБА_1 від ОСОБА_2 надійшли кошти в сумі 311 474 грн. При здійсненні перевірки відсутні відомості, що перераховані кошти мають очевидну економічну чи законну мету. На запит банку до ОСОБА_2 щодо мети перерахування коштів, в т. ч. на рахунок позивача, відповідь не надходила. Враховуючи вказані обставини Банком на адресу позивача надіслано повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 09.11.2020, яким в тому числі повідомлено про можливість перерахування коштів на рахунок, відкритий в іншому банку.

18.06.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко С. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Підставами апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, вказавши, що у підготовчому судовому засіданні судом витребувано у відповідача докази направлення та вручення позивачу запитів про надання необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей або щодо необхідності проведення ідентифікації та/або верифікації клієнта, ненадання відповіді на які стало причиною для відмови від підтримання ділових /відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору. Проте, відповідач так і не надав суду витребуваних доказів, а суд в свою чергу, не дослідив цієї обставини та не надав їй належної правової оцінки.

Разом з тим, після закриття підготовчого провадження, суд жодного разу не провів судового засідання. Навіть при повній явці сторін у призначений судом час, розгляд справи постійно відкладався без визначення будь-яких причин.

В матеріалах судової справи та у відзиві відповідача на позовну заяву немає жодного об`єктивного свідчення про проведення відповідачем належної перевірки фінансових операцій.

Крім того, судом не було досліджено та не надано правової оцінки тому, що відповідно до норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації(відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами.

Згідно договору про надання банківських послуг, укладеному між відповідачем та позивачем, клієнтом є саме ОСОБА_1 і фінансовий моніторинг мав здійснюватися виключно щодо клієнта.

Тобто, відповідач аналізуючи діяльність іншого свого клієнта, не отримав від неї відповідей на свої запити, і прийняв рішення застосувати санкції до ОСОБА_1 у вигляді відмови від ділових стосунків з ним.

З огляду на це, в діях ОСОБА_1 порушень відповідачем не виявлялось, запити про надання пояснень щодо фінансових операцій йому не надсилалось, а тому він не міг бути визначений банком як клієнт з неприйнятно високим ризиком, а тому у відповідача не було законних підстав для застосування щодо позивача заходів, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації(відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме розірвання ділових відносин.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко С. О. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом пункту 3 частини другої статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги. Клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

28 квітня 2020 року набув чинності Закон України № 361-ІХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

За приписами пунктів 6, 66 частини першої статті 1 Закону № 361-ІХ верифікація - це заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою перевірки (підтвердження) належності відповідній особі отриманих суб`єктом первинного фінансового моніторингу ідентифікаційних даних та/або з метою підтвердження даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників чи їх відсутність; фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, що вживаються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу.

У пунктах 39, 41 частини першої статті 1 Закону № 361-ІХ зазначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу; об`єкт фінансового моніторингу - це дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання таких активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників.

Відповідно до статті 6 Закону № 361-ІХ відповідач, як банк, є суб`єктом первинного фінансового моніторингу.

Згідно з частиною першою статті 7 Закон № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

За приписами частини шостої статті 7 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.

Загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (далі - Положення № 65).

У підпункті 13 пункту 5 Положення № 65 визначено, що де-рискінг - це явище, за якого суб`єкт первинного фінансового моніторингу відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.

Пунктами 34 - 37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Пунктами 45, 46 Положення № 65 визначено, що критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до цього Положення, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику.

Шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов`язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику (пункт 55 Положення № 65).

Пунктом 61 положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями- оболонками.

Частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Відповідно до п. 1.1.3.1.4 Умов та правил надання АТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг Банк зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки клієнта у випадках, встановлених законодавством у сфері запобігання та протидії; відмовитися від підтримання ділових відносин/відмовити клієнту у обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції на підставах, передбачених законодавством та внутрішніми документами Банку з питань запобігання та протидії.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та мав рахунок в цьому Банку.

АТ КБ «ПриватБанк» було проведено аналіз фінансових операцій та діяльності клієнта: ОСОБА_2 . При аналізі операцій клієнта ОСОБА_2 виявлено транзитний характер операцій по особистій карті. Загалом операції групи мали ознаки схемності та не мали економічного змісту і логічних пояснень. Зокрема, із виписки по рахунку позивача вбачається, що в період з 01.01.2020 по 01.10.2020 на рахунок ОСОБА_1 від ОСОБА_2 надійшли кошти в сумі 311 474 грн. При здійсненні перевірки відсутні відомості, що перераховані кошти мають очевидну економічну чи законну мету. На запит Банку до ОСОБА_2 щодо мети перерахування коштів, в т. ч. на рахунок позивача відповідь не надходила.

09.11.2020 за №20.1.0.0.0/7-20201109/3995 АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову від обслуговування шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

Відповідно до вказаного повідомлення, АТ КБ «ПриватБанк» інформує, що як суб`єкт первинного фінансового моніторингу на постійній основі здійснює заходи належної перевірки, визначені статтею 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Банк, керуючись вимогами частини першої статті 15 цього Закону, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 №65, внутрішнім документам з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, повідомляє про прийняте 09.11.2020 рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору в зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної/ подання інформації з метою введення в оману Банк.

Внаслідок прийнятого рішення про відмову достроково за ініціативою Банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори та договори укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій. У разі наявності кредитних зобов`язань перед Банком, усі кредитні угоди залишаються чинними та не припиняються до повного погашення заборгованості/виконання зобов`язань, проведених належним чином. Починаючи з дати прийняття рішення про відмову буде відмовлено в проведенні фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунками/обслуговуванні за іншими продуктами Банку. Для перерахування залишку коштів на рахунок, відкритий ОСОБА_1 в іншому банку, у строк до 30 днів від дня надсилання цього повідомлення пр о відмову, йому чи його представнику необхідно звернутись до будь-якого відділення банку, маючи при собі відповідні документи (а.с. 8).

Листом від 12.01.2021 АТ КБ «ПриватБанк» повторно зазначило про причини розірвання договірних відносин, а також повідомлено, що рішення банку прийнято згідно чинного законодавства та не підлягає перегляду (а.с.10).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не надав суду жодних доказів щодо економічної чи законної мети перерахування ОСОБА_2 коштів в сумі 311 474 грн на його рахунок в період з 01.01.2020 по 01.10.2020 р., тим самим не довів порушення АТ КБ «ПриватБанк» його законних прав та інтересів у сфері надання банківських послуг.

За встановлених у цій справі обставин суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги вказаний висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Сергія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11.12.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук