ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4128/25

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1750/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Козелецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Козелецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Козелецький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Козелецької селищної ради (далі по тексту КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради), в якому просив визнати протиправною бездіяльність КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради в особі сімейного лікаря Ковальчука Д.В., яка полягає в порушенні стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)» при діагностиці та лікуванні коронавірусної хвороби ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_3 , а також стягнути на користь позивача за рахунок селищного бюджету Козелецької селищної ради Чернігівської області судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною.

Роз`яснено позивачу право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

В обгрунтування підстав відмови у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що предметом позову є виключно визнання бездіяльності протиправною юридичної особи, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, враховуючи суб`єктний склад позивач (фізична особа) та відповідач (юридична особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції) стверджувати про приватно-правовий характер відносин відсутні підстави, тому справа відноситься до предметної підсудності адміністративного суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду від 30.09.2025, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, і направити справу до суду першої інстанції .

За доводами апеляційної скарги спір виник щодо ненадання медичної допомоги сімейним лікарем ОСОБА_4 на виконання укладеного з ним договору/декларації, а саме не надання медичної допомоги у лікуванні коронавірусної хвороби, що призвело до ушкодження здоров`я пацієнта.

Позивач зазначає, що між ним та сімейним лікарем ОСОБА_4 існують договірні правовідносини, що є ознакою цивільних відносин, оскільки сімейний лікар ОСОБА_5 не надав хворому медичну допомогу.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

За доводами відзиву відповідач є юридичною особою публічного права, створеною органом місцевого самоврядування для реалізації делегованих публічних завдань територіальної громади у сфері охорони здоров`я. У межах виконання функцій, передбачених Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», зазначений заклад здійснює публічно-владні управлінські функції, зокрема, щодо забезпечення надання пацієнтам медичної допомоги, гарантованої державою. Як вказує заявник, дії або бездіяльність КНП «КЦПМСД» КСР у частині реалізації гарантованих державою прав пацієнта при виконанні публічно-владних повноважень мають публічно-правовий характер, а спір, що виникає у зв`язку з цим, є публічно правовим.

Зазначає, що відповідач надає первинну медичну допомогу в межах програми медичних гарантій і діє не як суб`єкт господарювання, а як виконавець публічно-владних повноважень, делегованих державою через систему Міністерства охорони здоров`я України.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради в особі сімейного лікаря Ковальчука Д.В., яка полягає в порушенні стандартів медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)» при діагностиці та лікуванні коронавірусної хвороби ОСОБА_1 та дружині ОСОБА_3 , а також стягнути на користь позивача за рахунок селищного бюджету Козелецької селищної ради Чернігівської області судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 26.06.2018 між пацієнтом ОСОБА_6 та сімейним лікарем ОСОБА_4 укладено договір/декларацію про надання, споживання медичних послуг № 0000-838Н-А7МЕ. 20, 25, 27, 28 жовтня 2021 року він звертався до сімейного лікаря з підозрою на COVID-19. Лікар вважав, що хвороба ГРВІ, тому не здійснював діагностику шляхом призначення ПЛР-тесту на COVID-19, а лише 27.10.2021, на восьмий день хвороби, призначив ПЛР-тест на COVID-19, 28.10.2021 ним здані зразки матеріалу для тестування та підтверджено хворобу COVID-19. З дня виявлення COVID-19 лікар не повідомив хворого про виявлення COVID-19; не прийняв рішення про лікування пацієнта в амбулаторних умовах; ні в який спосіб не лікував СОVID-19; не запропонував підписати «Інформовану згоду на медичну допомогу»; не здійснив моніторинг особи яка мала контакт з хворим - дружина ОСОБА_3 ; не поінформував Центр контролю профілактики хвороб МОЗ про результат лікування підтвердженого випадку COVID-19. Таким чином лікар ОСОБА_5 грубо порушив права на охорону здоров`я подружжя ОСОБА_7 .

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною.

Роз`яснено позивачу право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що предметом позову є виключно визнання бездіяльності протиправною юридичної особи, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, враховуючи суб`єктний склад позивач (фізична особа) та відповідач (юридична особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції) стверджувати про приватно-правовий характер відносин відсутні підстави, тому справа відноситься до предметної підсудності адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Разом із цим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах: від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18), від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) та інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду для визнання протиправною бездіяльності КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради в особі сімейного лікаря Ковальчука Д.В., яка полягає в порушенні стандартів надання медичної допомоги «Коронавірусна хвороба (COVID-19)» при діагностиці та лікуванні коронавірусної хвороби, на що і посилався в обґрунтуванні підстав позову.

Враховуючи, що між позивачем, як пацієнтом та сімейним лікарем ОСОБА_4 , який перебуває у трудових відносинах з відповідачем КНП «Козелецький РЦПМСД» Козелецької селищної ради, виникли правовідносини з приводу надання медичної допомоги при діагностиці та лікуванні коронавірусної хвороби, отже відсутні ознаки публічно-правового спору.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, тому ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.12.2025.

Головуючий Судді :