УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Ішуніна Л. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства доходів України про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою до Головного управління Міністерства доходів України, в якій просила зняти арешт з майна, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ ДПА в Київській області Терещука Д. Д. від 07 серпня 2010 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 201/9139/18 (провадження № 14-321цс19).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом зазначеного позову є зняття з майна арешту, накладеного постановою старшого слідчого СВ ПМ ДПА в Київській області Терещука Д. Д. від 07 серпня 2010 року в межах кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366, статтею 15, частиною п`ятою статті 191 КК України.

З матеріалів заяви судом встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 1003/14083/21 від 03 липня 2013 року вказану справу було направлено на додаткове розслідування прокурору Київської області.

Після цього, слідчими СУ ДФС у Київській області 19 листопада 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000043 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України.

13 червня 2014 року старшим слідчим в ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Київській області Міняйло К. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000043 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень.

З вищевикладеного судом встановлено, що позивач мала статус обвинуваченої у межах кримінальної справи, розпочатої за КПК 1960 року, відомості за якою, у подальшому, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043, яке 13 червня 2014 року постановою слідчого за КПК 2012 року закрито.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року по справі № 727/2878/19 зробила висновок, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Тобто, Велика Палата Верховного суду визначила дві підстави для розгляду справи в порядку цивільного чи/то господарського судочинства, а саме: особа, на майно якої накладено арешт, не була учасником кримінального провадження; зазначене кримінальне провадження завершено (вироком, постановою про закриття провадження) у порядку передбаченому КПК України 1960 року або КПК України 2012 року.

Крім того, відповідно до пункту 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності Кодексом (19 листопада 2012 року), продовжує свою дію до моменту його скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності Кодексом.

За правилами КПК України в редакції 1960 року під час досудового розслідування арешт накладається постановою слідчого, а відповідно до частини шостої статті 126 цього ж Кодексу накладення арешту на майно під час досудового розслідування, скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

За правилами КПК України в редакції 1960 року суд має повноваження скасувати арешт майна відповідно до статті 248 КПК України при закритті справи.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, що позивач є учасником кримінального провадження, яке до набрання чинності КПК України 2012 року не було направлено до суду, а, у подальшому, закрито за правилами КПК України 2012 року на підставі постанови слідчого, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

При цьому, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, а також підтверджено висновками Великої Палати Верховного Суду, що слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що подана позивачем заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною п`ятою статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання зазначених вимог, суд роз`яснює позивачу право на звернення з цими вимогами у порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 19, 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства доходів України про зняття арешту з майна.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна