ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі - Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Перещепинська міська рада, Міністерство оборони України про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу, з січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що з січня 2020 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Підчас сімейного життя вони вели спільне господарство та побут, обробляли город, мали спільний бюджет, організовували спільне дозвілля, купували предмети повсякденного вжитку, разом сплачували комунальні послуги тощо. Заявниця наполягає на тому, що відносини, що склалися між нею та ОСОБА_2 в період спільного проживання, були притаманні подружжю, вони мали взаємні права та обов`язки.

З 10 квітня 2024 року ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , за мобілізацією, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 16.00 години солдат ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії рф, внаслідок підриву на ворожих МВЗ в районі населеного пункту Журавка Сумської області, про що на ім`я заявниці ІНФОРМАЦІЯ_3 прийшло Сповіщення № 571 від 02 серпня 2024 року.

Заявниці роз`яснено, що це сповіщення є підставою для надання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 має намір отримати одноразову допомогу, яка призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Задля отримання грошової допомоги заявниця просить встановити факт її проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, із загиблим ОСОБА_2 у зазначений вище період.

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року заяву задоволено та встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що в означеній справі заявниця не оскаржує відмову у виплаті одноразової допомоги, в зв`язку і загибеллю військовослужбовця, а лише доводить той факт, що вона являється єдиною особою, з якою загиблий проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, батьків, дітей та інших осіб, які б мали право на утримання також не мав, а тому цей спір належить вирішувати виключно в порядку окремого провадження, визначеного ч.1 ст. 315 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Міністерства оборони України просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2024 року, рядовий ОСОБА_2 перебував на військовій службі у зазначеній частині з 10 квітня 2024 року (а.с. 13).

У відповідності до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 вс.Журавка Сумського району Сумської області (а.с. 11).

Суду надано копію сповіщення № 571, надіслане 02.08.2024 року на адресу ОСОБА_1 , у відповідності до якого ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомляє заявницю про те, що її цивільний чоловік ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії рф, внаслідок підриву на ворожих МВЗ в районі населеного пункту Журавка сумської області (а.с. 12).

Факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_1 підтверджується актом депутата Перещепинської міської ради (а.с. 14).

ОСОБА_1 , відповідно до довідки виконавчого комітету Перещепинської міської ради, поховала свого цивільного чоловіка за власні кошти (а.с. 15).

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні надали показання про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали, мали взаємні права та обов`язки, ОСОБА_1 поховала свого цивільного чоловіка.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в означеній справі заявниця не оскаржує відмову у виплаті одноразової допомоги, в зв`язку і загибеллю військовослужбовця, а лише доводить той факт, що вона являється єдиною особою, з якою загиблий проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, батьків, дітей та інших осіб, які б мали право на утримання також не мав, а тому цей спір належить вирішувати виключно в порядку окремого провадження, визначеного ч.1 ст. 315 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналогічні норми закріплені у ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Згідно п. 3 вказаного Пленуму, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вбачається, що підтвердження такого факту потрібно заявниці для захисту матеріальних інтересів, зокрема, але не виключно з метою отримання виплат, передбачених для членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Матеріалами справи підтверджується наявність у померлого ОСОБА_2 сестри ОСОБА_5 , яка не була залучена до справи у якості зацікавленої особи.

Збільшення кола членів сім`ї, які в подальшому мають право на отримання виплат, передбачених для членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, шляхом встановлення юридичного факту про який просить заявниця, вказує на наявність спору про право цивільне і про неможливість розгляду вказаного питання в порядку окремого провадження.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону, роз`яснення Пленуму та обставини справи уваги не звернув, належним чином не встановив, чи не вбачається із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, спір про право, не визначив коло осіб, права та інтереси яких може порушити ухвалене у справі рішення та передчасно розглянув справу по суті в порядку окремого провадження.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі наявний спір про право, це виключає можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов передчасного висновку про задоволення заяви.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

При цьому колегія суддів роз`яснює заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Перещепинська міська рада, Міністерство оборони України про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова