ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/1044/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань Віктор Сергійович, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А. В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (надалі АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який вподальшому уточнив.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 12 січня 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002/13729109-СK_SB, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000 грн., з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 37%. Строк користування кредитом 12 місяців, з автоматичною пролонгацією.

Станом на 01.04.2025, заборгованість за кредитним договором становить 92672,79 грн., з яких: - 50000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 42672,79 грн. заборгованість по процентам, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто на користь АТ «ТАСКОМБАНК» з ОСОБА_1 - 92672 грн. 79 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 50000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту; 42672 грн. 79 коп. заборгованість по процентах; а також 2422 грн. 40 коп. судового збору, а всього - 95095 грн. 19 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань В.С., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з?ясування судом обставин справи.

Апеляційна скрага мотивована тим, що у квітні 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/13729109-СK_SB від 12.01.2022 року. Позивач посилався на те, що відповідач нібито не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в сумі 50 000 грн та сплати відсотків, у зв`язку з чим, станом на 01.04.2025, утворилася заборгованість у розмірі 92 672,79 грн, з яких: 50 000,00 грн тіло кредиту; 42 672,79 грн відсотки.

Разом з тим, судом не було враховано, що відповідачем було здійснено повне та своєчасне погашення кредитної заборгованості перед АТ «ТАСКОМБАНК» у сумі 50 000 грн. Факт належного виконання підтверджується відповідними квитанціями про оплату, що додаються до цієї апеляційної скарги. Враховуючи положення ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання боржником припиняє саме зобов`язання. Тобто, після здійснення повного розрахунку зі сторони відповідача правові підстави для подальшого стягнення будь-яких сум відсутні.

При цьому, АТ «ТАСКОМБАНК» направив відповідачеві офіційний лист, у якому повідомив про анулювання нарахованих процентів за кредитним договором. Це є одностороннім правочином кредитора, що безпосередньо свідчить про відсутність зобов`язань у відповідача щодо сплати відсотків. Суду першої інстанції вказані докази не надавались, в результаті чого суд дійшов хибного висновку про наявність заборгованості за процентами у сумі 42 672,79 грн., хоча фактично банк відмовився від своїх вимог у цій частині.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, виходячи виключно з доводів позивача та розрахунку заборгованості, який не відповідає дійсності.

Суд не перевірив надані відповідачем докази повного виконання зобов`язань (платіжні документи), а також не врахував лист банку про анулювання відсотків.

Просить врахувати, що у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з оппонентом.

Разом із цим, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 12, 13, 76, 77 та 89 ЦПК України, суд зобов`язаний досліджувати всі подані сторонами докази, оцінювати їх належність, допустимість, достовірність та достатність у сукупності. Натомість, суд обмежився посиланням на розрахунок позивача, не перевіривши фактичні обставини справи та не врахувавши подані відповідачем документи, які підтверджують відсутність заборгованості. Це призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Щербаня В.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002/13729109-СK_SB, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000,00 грн., з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 37%. Строк користування кредитом 12 місяців з автоматичною пролонгацією.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на 01.04.2025, у розмірі 92672,79 грн., яка складається з: 50000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 42672,79 грн. заборгованість по процентам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості за Договором № 002/13729109-СK_SB від 12 січня 2022 року, яка виникла станом на 01 квітня 2025 року, у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено та в апеляційному порядку не оспорюється, що 12 січня 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002/13729109-СK_SB, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 50000,00 грн., за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37%, на строк 12 місяців, з автоматичною пролонгацією.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , якою підтверджено наявність заборгованості за тілом кредиту, станом на 01 квітня 2025 року, у розмірі 50 000 грн., й доказів протилежного суду не надано.

Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що вказана заборгованість ним погашена у повному обсязі колегією суддів відхиляються, оскільки, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №20560740 (а.с. 202), заборгованість за кредитним договором № 002/13729109-СK_SB від 12 січня 2022 року у рзмірі 50 000 грн було погашено позичальником 04 липня 2025 року, тоді як предметом данного спору є стянення заборговансоті, яка виникла станом на 01 квітня 2025 року.

Посилання ж в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд обмежився посиланням на розрахунок позивача, не перевіривши фактичні обставини справи та не врахувавши подані відповідачем документи, які підтверджують відсутність заборгованості, є недоречними, оскільки суду першої інстанцї такі докази не надавалися взагалі.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

З розрахунку заборгованості за договором № 002/13729109-СK_SB від 12 січня 2022 року випливає, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував в межах узгодженої між сторонами процентної ставки та в межах строку дії договору.

За таких обставин, суд першої інстанцїі дійшов вірного висновку щодо прийняття до уваги наданого позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, розмір якої, станом на 01 квітня 2025 року, становить 42672,79 грн. та відповідачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» направив відповідачеві офіційний лист, у якому повідомив про анулювання нарахованих процентів за кредитним договором, колегією судідв відхиляються, як такі, що не мають правового значення для вирішення данного спору, оскільки повідомлення від 14 липня 2025 року не свідчить про відмову позивача від заявлених позовних вимог.

Слід зазначити, що внесені позичальником ОСОБА_1 грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № 002/13729109-СK_SB від 12 січня 2022 року, яка виникла станом на 01 квітня 2025 року, можуть бути враховані при виконанні рішення суду щодо примусового стягнення такої заборгованості, однак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем не підтверджено факт відсутності у нього боргу, станом на час звернення позивача АТ «ТАСКОМБАНК» до суду з даним позовом та останній не заявляв суду про відмову від заявлених позовних вимог, в установленму законом порядку.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи питання судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені відповідачем ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції судові витрати, як на сплату судового збору, так і на оплату витрат на професійну правничу допомогу, слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербань Віктор Сергійович, - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: