Справа № 481/1312/24
Провадж.№ 2/481/29/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - Васильченко-Дриги Н.О.,

за участю секретаря судових засідань - Войцеховської О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 (по відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Федорової Інни Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Другий відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, зупинення дії постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася з позовом в якому просить звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у зв`язку з його тяжкою хворобою. Зупинити дію постанов державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, тимчасово обмежено у праві полювання, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами із внесенням відповідних даних до реєстрів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 12.10.2016 року присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В рамках зазначеного судового рішення був накладний арешт на всі рахунки позивача, тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України, звернено стягнення на заробітну плату, тимчасово обмежено у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, тимчасово обмежено у праві полювання, тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами. Призначені суми аліментів сплачувались із грошового забезпечення ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 лікарською комісією було прийнято рішення про те, що ОСОБА_2 не придатний до військової служби і виключений з військового обліку. З 05.07.2023 року позивач є пенсіонером та отримує лише пенсію по інвалідності. Відповідно суттєво змінилось його фінансове становище і він не має можливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Ухвалою судді від 15 серпня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

18 вересня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що у позивача відповідно до висновку ВЛК хвороба настала з 29.10.2022 року та отримав інвалідність 05.07.2023 року, в той час як заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.01.2023 року складала 138000,36 грн., тобто заборгованість по аліментам виникла до хвороби позивача. Також позивачем не надано довідки про доходи, що унеможливлює розуміння дійсного матеріального становища позивача. Крім того, відповідно до наданої представником позивача довідки про заборгованість по аліментам позивач сплачував аліменти лише в грудні 2016 року та з січня по липень 2017 року (загальна сума сплачених аліментів 4950,00 грн.). Також, позивачем не надано доказів про понесення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідачки, заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у позові, пояснила, що відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, до того часу як змінилось його фінансове становище, яке між іншим достовірно не доведено.

Представник третьої особи Другий відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 12.10.2016 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 14.09.2016 року і до повноліття дитини.

Відповідно до копії повідомлення Новобузького ВДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 08.08.2019 на виконанні у Новобузького ВДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчий лист №481/987/16-ц від 25.10.2016 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 14.09.2016 року і відповідно до розрахунку станом на 08.08.2019 з моменту відкриття виконавчого провадження наявна заборгованість по аліментам у розмірі 35627,11 грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження від 11 листопада 2016 року за заявою стягувача від 11.11.2016 відкрито виконавче провадження ВП №52875031 з примусового виконання виконавчого листа №481/987/16-ц виданого 25.10.2016 Новобузьким районним судом Миколаївської області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 .

Під час виконавчого провадження були здійснені заходи, направлені на примусове виконання рішення суду, зокрема постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 направлялася до УПФУ у Миколаївській області, також були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 08.08.2019, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 08.08.2019, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 08.08.2019, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Зазначені постанови державного виконавця відповідно до наданих копій супровідних листів направлялися сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості вбачається, що, починаючи з вересня 2016 року, тобто з часу відкриття виконавчого провадження, і до грудня 2023 року позивач сплатив аліменти лише в розмірі 4950,00 грн. і станом на 01.01.2023 борг зі сплати аліментів становить 138173,36 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу №264 у ОСОБА_2 наявні захворювання пов`язані з проходженням військової служби.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серія НОМЕР_3 від 05.07.2023 року ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, 3гр., інвалідність армії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своєму позові позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він проходив військову службу, пізніше Медико-соціальною експертною комісією було прийнято рішення про те, що він не придатний до військової служби і виключений з військового обліку, тому з 05.07.2023 року позивач є пенсіонером та отримує лише пенсію по інвалідності, відповідно суттєво змінилось його фінансове становище і він не має можливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, як було встановлено судом, погіршення стану здоров`я позивача настало з жовтня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №264 від 31.10.2022 року, в той час як заборгованість за аліментами станом на 01.01.2023 року складає 138173,36 грн., тобто заборгованість настала до настання хвороби. Крім того, за весь час стягнення аліментів з позивача, а саме з 2016 року по 2022 рік, останнім було сплачено аліменти на суму 4950,00 грн. Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти до погіршення стану зборов`я, фактично ухилявся від виконання покладеного на нього обов`язку.

По-друге, судом встановлено, що позивачем не надано жодних належних доказів про його матеріальний стан за період утворення заборгованості та причини неможливості сплати аліментів до жовтня 2022 року, у зв`язку з чим, суд не може достовірно переконатись у тривалому погіршенні матеріального становища позивача.

Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти, фактично ухилявся від обов`язку, визначного приписами ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи).

Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами за період з вересня 2016 року по січень 2023 року в сумі 138173,36 грн. сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України.

Поряд з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4,ч.1 ст.13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 274 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Другий відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, зупинення дії постанов державного виконавця - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08.12.2025 року.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА