№ 207/2944/25
№ 2/207/1457/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м.Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Трохименко К.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача-1 ОСОБА_2

відповідача-2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом ОСОБА_1 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

до відповідача -1 ОСОБА_2 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

відповідача-2 ОСОБА_3 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

відповідача-3 ОСОБА_4 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

відповідача-2 ОСОБА_5 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради

про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на добудову

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на добудову, в якій просить:

- припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі в особисту приватну власність ОСОБА_1 94/200 частини будинковолодіння, що є у спільній частковій власності у АДРЕСА_1 , позначені у технічному паспорті від 02.04.2024, виготовленому ФОП ОСОБА_6 , як квартира АДРЕСА_2 загальною площею 86,0 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м., надвірні будівлі: 1/3 частина сараю (літ.Б-1), гараж (літ. В-1), хвіртка №2, огорожа №4, огорожа №5, огорожа №6, тротуар 1, в самостійний (окремий) об`єкт з визначенням окремої поштової адреси;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна, що становить цілу ідеальну частку та складається з квартира АДРЕСА_3 , яка включає добудовану прибудову до квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 38,9 кв.м., з надвірними будівлями: частина сараю (літ.Б-1); гараж (літ. В-1); хвіртка №2, огорожа №4, огорожа №3, огорожа №6, тротуар 1;

- виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в натурі 106/200 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій власності і визнати за ними в рівних долях по (1/4) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., як самостійний об`єкт нерухомого майна, що становить цілу ідеальну частку, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: частина сараю (літ.Б-1), сарай (Д-й), гараж (літ.Г-1), ворота з хвірткою, огорожа №1, огорожа №7, навіс (а2-1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить: будинок АДРЕСА_6 , загальна площа 101 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.; земельна ділянка, кадастровий номер :03:020:0009, площею 0,0617 га. Власниками 212/400 частки житлового будинку та земельної ділянки є відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 по 53/400 частки на кожного.

У 2011-2013 роках позивачем самостійно, без участі інших співвласників (відповідачів), здійснена добудова до належної їй частини домоволодіння, на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, а саме прибудова (літ.а-1): кухні-їдальні загальним розміром 4,19х6 м, площею 30,5 кв.м та коридору розміром 4,18х2,20 м, площею 8,4 кв.м. На нежитлову прибудову (літ.а-1) відсутні дозвільні документи.

З метою узаконення здійснено реконструкції домоволодіння (прибудову до кв. АДРЕСА_2 спірного будинку) позивачем через Кам`янський ЦНАП до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради подано відповідну декларацію від 10.03.2025 №22. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради вказану декларацію повернуто для доопрацювання. Основною причиною відмови у видачі дозвільного документу є відсутність підписів співвласників земельної ділянки та житлового будинку. Дане спірне питання неможливо вирішити у позасудовому порядку, оскільки у відповідачів не має бажання щось робити у цьому напрямку (звертатися з позивачем до міської ради для узаконення прибудови, звертатися усім разом до нотаріуса аби виділити належну частину нерухомого майна для отримання окремої адреси, тощо).

Самовільна прибудова побудована без порушення будь-яких норм, дана реконструкція квартири АДРЕСА_2 жилого будинку не порушує прав інших осіб та знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності позивача.

Відповідно до технічного висновку наявна можливість виділення належного позивачу нерухомого майна в окремий об`єкт нерухомого майна з надання окремої поштової адреси. Однак, позивач не має можливості виділити належне їй майно в окремий об`єкт нерухомого майна в нотаріальному порядку по причині відсутності всіх співвласників, відсутності у них всіх правовстановлюючих документів, тобто в даному випадку залишився лише судовий порядок врегулювання даного питання.

У позивача з відповідачами дружні відносини, спору з приводу порядку користування приміщеннями та надвірними будівлями немає, але у зв`язку з тим, що не проведений поділ будинковолодіння на окремі частини в натурі та не визначено поштову адресу, виникають незручності з приводу доставки поштової кореспонденції, неможливість проведення реєстрації місця проживання членів сім`ї без згоди відповідачів. Позивач не має можливості в повному обсязі вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. Без дозволу усіх співвласників неможливо встановити лічильник на воду, збільшити потужність електропостачання та інше.

Ухвалою від 29.07.2025 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради.

У судове засідання з`явились позивач, відповідач-1 ОСОБА_2 , відповідач-2 ОСОБА_3 , які надали відповідні пояснення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач-3 ОСОБА_4 у поданій заяві просить розглянути справу без його участі. Позовні вимог визнає частково, зазначає, що спірна прибудова було побудована позивачем; особисто до нього з приводу узаконення прибудови позивач не ніколи зверталась.

Відповідач-4 ОСОБА_5 причину неявки суду не повідомила.

Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради у поданій заяві просить розглянути справу за відсутністю його представника та звертає увагу, що вимога позовної заяви, а саме «з подальшим визначенням поштової адреси», викладена у п.2 є некоректною, оскільки відповідно до діючих норм та усталеної судової практики, поштова адреса присвоюється тільки після визнання права власності, а невиділення об`єкта в натурі. Окрім того, відсутнє поняття «з визначенням поштової адреси», а більше вірним є трактування «з подальшим присвоєнням окремої адреси відповідними компетентними органами».

Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради у поданій заяві просить проводити розгляд справи за відсутністю його представника та ухвалити рішення у відповідності до норм чинного законодавства України.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. У наданих суду поясненнях зазначила, що вона не зверталась до співвласників з проханням про надання дозволу на будівництво прибудови. На даний час прибудова не введена в експлуатацію.

Присутні у судовому засіданні відповідач-1 ОСОБА_2 та відповідач-2 ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково та зазначили, що позивач дійсно за власні кошти здійснила прибудову до належної їй частини домоволодіння. Водночас, позивач жодного разу не зверталась до них з метою вирішення питання щодо введення спірної прибудови в експлуатацію та виділ їй в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_6 , загальна площа 101 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м, з яких: 47/200 частки житлового будинку, що складають квартиру АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-3493, видане Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою; 47/200 частки житлового будинку, що складають квартиру АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер ВРК №706903, реєстр №2-719, виданий 14.06.2011, видавник Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, а також земельна ділянка, кадастровий номер :03:020:0009, площею 0,0617, за адресою АДРЕСА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-36, виданий 07.02.2025, видавник держаний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві власності належить нерухоме майно: 53/100 частини житлового будинку, що складають квартиру АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.1999, видане Фондом комунальної власності, згідно розпорядження №5п/3102-р від 27.08.1999 (інформаційна довідка щодо реєстрації права власності на нерухоме майно згідно архівних даних КП «Кам`янське РБТІ» Дніпропетровської обласної ради).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, до реєстру 18.08.2011 внесено запис щодо нерухомого майна: тип майна житловий будинок; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; загальна площа: 113,4 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м., площа земельної ділянки 671 м.кв., площа самочинно збудованого нерухомого майна 12,4 кв.м.

Постановою Верховної Ради України №4085 від 19.05.2016 перейменовано м.Дніпродзержинськ на м.Кам`янське.

Рішенням Кам`янської міської ради від 30.09.2022 №667-23/VІІІ змінено найменування АДРЕСА_7 .

02.10.2024 ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 складено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок (літ. А-1) з нежитловими прибудовами (літ. а-1) та (літ. а 1-1); загальна площа житлового будинку 145,9 кв.м, житлова 73,4 кв.м.; сараї (літ.Б-1) та (літ. Д-1); гаражі (літ.В-1) та (літ.Г-1); огорожі №1, №4, №5, №6 та №7; хвіртка №2; ворота з хвірткою №3, тротуар І.

Вказаний вище будинок поділений на 2 квартири.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні відповідачів, складає 59,9 кв.м., з яких: житлова 36,7 кв.м., допоміжна 23,2.

Загальна площа квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у користуванні позивача, складає 86,0 кв.м., з яких: житлова 36,7 кв.м., допоміжна 49,3 кв.м.

Позивач зазначає, що у 2011-2013 роках вона здійснила прибудову до належної їй частини домоволодіння, а саме прибудова літ.а-1, а саме: кухні-їдальні площею 30,5 кв.м. та коридору, площею 8,4 кв.м. На нежитлову прибудову літ.а-1 відсутні дозвільні документи.

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт №22 від 10.03.2025, замовник - ОСОБА_1 ; назва об`єкта - реконструкція квартири АДРЕСА_8 ; можливість безпечної експлуатації можлива.

Витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва свідчить про те, що декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією вх.№СА01-5061-8207-8156-1436 від 10.03.2025 повернуто на доопрацювання, з таких підстав: відповідно до назви об`єкта в декларації, об`єкт не підлягає введенню в експлуатацію; назва об`єкта в декларації не відповідає даним технічної інвентаризації; в декларації відсутні підписи співвласників земельної ділянки та житлового будинку.

На замовлення ОСОБА_1 , експертом по технічному обстеженню Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» ОСОБА_8 складено технічний висновок про стан будівельних конструкцій за результатами обстеження будівель та споруд і можливість виділення власності, яка належить ОСОБА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна з наданням поштової адреси, згідно з яким, на підставі результатів обстеження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку (літ.А-1) з нежитловою прибудовою (літ. а-1), сараю (літ.Б-1) та гаражу (літ.В-1), які розташовані про АДРЕСА_1 встановлено: в конструкціях фундаментів, внутрішніх та зовнішніх стін, перекриття, покриття, покрівлі, а також у вузлах їх сполучення небезпечні пошкодження і деформації відсутні, конструкції знаходяться в задовільному стані, що відповідає категорії 2. Експерт вважає можливим, у конструктивному відношенні при виділі нерухомого майна, безпечну експлуатацію житлового будинку (літ.А-1) з нежитловою прибудовою (літ.а-1), сараю (літ.Б-1), гаражу (літ.В-1), які розташовані по АДРЕСА_1 . Всі інженерні комунікації, які розташовані на земельній ділянці та належать ОСОБА_1 знаходяться у задовільному стані. Враховуючи окреме розташування об`єкта в планувальній структурі ділянки, експерт вважає за можливе виділення нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси. Виділ нерухомого майна можна виконати і у фізичному, і у експлуатаційному, і у фінансовому стосунках.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд враховує таке.

Приписами ст. 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист прав і свобод в судовому порядку.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на добудову.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Частинами 1,2 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч.1 ст.357 ЦК України).

Частиною 4 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч.1 ст.364 ЦК України).

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3 ст.364 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється . Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями частин 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.ч.1,3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.04.2025 у справі №357/3145/20 сформульовано такі правові висновки:

- у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з урахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 Житлового кодексу України;

- поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається;

-за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві;

- за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку;

- винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просить: виділити їй в натурі в особисту приватну власність 94/200 частини будинковолодіння, загальною площею 86,0 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м.; визнати за нею право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна загальною площею 86,0 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., яка включає добудовану прибудову до квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 38,9 кв.м.; виділити відповідачам в натурі 106/200 частини будинковолодіння і визнати за ними в рівних долях по (1/4) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., як самостійний об`єкт нерухомого майна.

Судом встановлено, що згідно наявної у справі технічної документації загальна площа спірного будинку складає 145,9 кв.м, житлова 73,4 кв.м.

Водночас, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав загальна площа спірного будинку складає 101,0 кв.м., житлова площа -73,4 кв.м.

Наведене свідчить про те, що спірне домоволодіння має об`єкт самочинного будівництва - прибудова (літ. а-1), що не заперечується позивачем.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач, поставивши питання про виділення в натурі частини майна та визнання права власності, фактично має намір визнати право власності на самочинне будівництво.

За приписами ст.331 ЦК України особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: завершення будівництва, прийняття до експлуатації, державна реєстрація.

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Це правило застосовується лише при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України.

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Позивач в судовому засіданні не заперечувала факт здійснення прибудови за відсутністю дозвільних документів.

Здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п.5 ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається (ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з ч.6 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до адміністративного суду.

10.03.2025 позивачем до Управління державного архітектурно-будівельного контрою Кам`янської міської ради подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Водночас, подана декларація була повернута на доопрацювання з таких підстав: відповідно до назви об`єкта в декларації, об`єкт не підлягає введенню в експлуатацію; назва об`єкта в декларації не відповідає даним технічної інвентаризації; в декларації відсутні підписи співвласників земельної ділянки та житлового будинку.

Зазначені недоліки у поданій документації позивач не усунула та не оскаржила дії відповідного органу про відмову в прийнятті до експлуатації такого об`єкта.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено (вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 200/22329/14-ц).

Законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №420/13307/23).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом виділу згідно з нормами ст. 364 ЦК України.

У даному випадку позивачем не дотримано визначену чинним законодавством процедуру прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та порядок проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього. Водночас, суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно о законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Крім того, аналіз положень статті 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Всупереч наведеному, позивач, не зверталась до відповідачів з пропозицією щодо досягнення згоди стосовно виділу в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, тобто не скористалась наданим їй правом вирішити даний спір у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про виділ частки, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на добудову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Бушанська