ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року у складі судді Болдирєвої У.М. у цивільній справі № 185/13818/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року МТСБУ звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останнього на свою користь регламентної виплати на користь потерпілого у ДТП у розмірі 52706,27 грн, обґрунтовуючи це тим, що 20 квітня 2023 року в місті Павлограді сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який під час керування автомобілем Ford, номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з поліцейським автомобілем ВАЗ номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні. Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкоджені, а потерпілій стороні завдано значних тілесних ушкоджень. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ на підставі медичних документів, наданих потерпілою стороною, здійснило регламентну виплату на користь потерпілого у загальному розмірі 52706,27 грн. Однак, відповідач у добровільному порядку такі збитки МТСБУ не повертає, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року відмовлено повністю у задоволенні позову МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 43-45).

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем вини відповідача у скоєнні ДТП, за наявності якої можливо здійснювати страхові виплати, а, відтак, і звертатись із даним позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, МТСБУ подало апеляційну скаргу (а.с.48-50), посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано презумпція вини, відсутність якої належить доказувати відповідачеві, а також не застосовано положення ст. 1166,1187 ЦК України, де зазначено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірні, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Скаржник наголосив, що потерпілий у ДТП надав усі належні докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, як і підтвердив розмір завданої шкоди, а також докази того, що саме відповідач є завдавачем такої шкоди та особою, на яку положеннями Закону покладено обов`язок у відшкодуванні такої шкоди. Крім того скаржник відзначає, що у даному випадку перерозподіл обов`язку доказування зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Такі висновки містять у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі №450/4163/18, де, до того ж, зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із задоволенням як вимог апеляційної скарги, так і позовних вимог у повному обсязі.

Гнолідзе Гіві, не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати повністю із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень кримінальне провадження № 0000360 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, перебуває у провадженні суду (справа № 185/8834/24), та ухвалою від 07 квітня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_1 оголошено в розшук, судове провадження зупинено, що свідчить про відсутність встановленої вини відповідача у вчиненні ДТП, яке призвело до травмування потерпілого. Суд першої інстанції вважав також, що, у відповідності до ст. 1191 ЦК України, у позивача не виникло права на пред`явлення такої вимоги, як відшкодування шкоди в порядку регресу за виплачену регламентну виплату потерпілій у ДТП особі за відсутності встановленої вини відповідача та належного її підтвердження.

Колегія суддів повністю не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, 20 квітня 2023 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. До ЄРДР внесені відомості про те, що 20 квітня 2023 року о 15:30 годині по вулиці Успенській у місті Павлограді водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Форд, номерний знак НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення зі службовим автомобілем поліції ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП водії та пасажири обох транспортних засобів отримали тілесні ушкодження.

17 червня 2023 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень кримінальне провадження № 0000360 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, перебуває у провадженні суду (справа № 185/8834/24), ухвалою від 07 квітня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_1 оголошено в розшук, судове провадження зупинено.

На теперішній час вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке призвело до травмування потерпілого, не установлена, судовий розгляд кримінального провадження № 0000360 не закінчено.

Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, невірно визначив відсутність відповідальності відповідача перед позивачем, встановивши зупинення кримінального провадження, де обвинувачем є відповідач та вина якого у вчиненні ДТП не встановлена, та помилково застосувавши положення ст. 1191 ЦК України, без застосування поряд з цією нормою цивільного законодавства ст. 1166,1187 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність вини відповідача та передчасності позовних вимог позивача.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Колегією суддів з повідомлення про підозру від червня 2023 року у кримінальному провадженні №0000360, внесеному до ЄРДР 20 квітня 2023 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 286 КК України, де підозрюваним є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), встановлено, що 20 квітня 2023 року приблизно о 15.30 год по вул.Успенська у м. Павлограді водій легкового автомобіля Ford Maverick, номерний знак НОМЕР_1 (іноземна реєстрація за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Грузії, військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 , звільнений 03 березня 2023 року), з технічно несправною гальмівною системою, не маючи права на керування транспортним засобом категорії В, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, ігноруючи вимоги заборонного знаку 3.29 ПДР, рухаючи у зоні його дії з перевищенням дозволеної на даній ділянці швидкості руху з урахування дорожньої обстановки не менш ніж 50 км/год, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого на заокругленні дороги праворуч по ходу його руху, втратив контроль над керуванням автомобіля Ford Maverick, номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, де в районі приватного будинку №108 допустив зіткнення лівою передньою частиною керованого ним автомобіля з лівою передньою частиною автомобіля Ваз-2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 на синьому фоні.

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5., 2.1а), 2,3б), 2.9а), 12.1, 12.4, 12.9б), 31.4.1а) ПДР, що призвело до даної ДТП, внаслідок якої, зокрема, водію ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закрито черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому заднього краю вертлюжної западини зліва, саден верхньої третини лівого передплічча, підшкірної гематоми правої кисті, які утворились від дій твердих предметів, які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області або при ударі об такі. Такими предметами могли бути виступаючі частини в середині салону автомобіля при зіткненні його з перешкодою. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до пошкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на більш ніж як 21 день (а.с.9,10).

Разом з цим, висновком про результат службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до отримання тілесних ушкоджень окремими поліцейськими Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від травня 2023 року, також встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю водія автомобіля Ford Maverick, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що збігається з обставинами, вказаними у повідомлені про підозру. Також встановлено, що саме водій ОСОБА_2 , отримавши службовий автомобіль Ваз-2107 з номером НОМЕР_2 , про що поставив свій підпис у відповідному журналі, отримавши службове завдання, рухався разом із іншими співробітниками від вул.Нової на вул.Лдніпровську у м. Павлограді. Знаходячись на вул.Дніпровській, на світлофорі, ОСОБА_2 повернув на перехресті праворуч на вул.Успенську, продовжуючи рух по вул.Успенська по правій полосі руху та перед заокругленням дороги на його зустрічну смугу руху виїхав земельний автомобіль з перебільшенням швидкості свого руху, та водій цього автомбіля не впорався з керуванням та здійснив зіткнення із службовим автомобілем, де водій ОСОБА_2 не мав можливості застосувати екстренне гальмування (а.с.14-16).

Колегія суддів вважає за необхідне у цій справі застосувати правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного суду від 29 червня 2022 року справа № 477/874/19 провадження № 14-24цс21, де суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, обов`язок із відшкодування завданої позивачці моральної шкоди слід розділити тільки між страхувальником, вину якого суд встановив, і страховиком, який зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у межах страхової суми. Апеляційний суд теж вважав необґрунтованим твердження про відповідальність за шкоду, завдану третій особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох власників транспортних засобів. Велика Палата Верховного Суду загалом із наведеним висновком погоджується, але не тому, що суди не встановили вини водія автомобіля, в якому їхала позивачка, у спричиненні ДТП і завданні шкоди, а тому, що не встановили у його діях ознак неправомірної поведінки під час керування автомобілем і зв`язку між такою поведінкою та завданою позивачці шкодою.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції при з`ясуванні фактичних обставин справи не дослідив взаємодію джерел підвищеної небезпеки, не встановив у діях відповідача ознак неправомірної поведінки під час керування автомобілем і зв`язку між такою поведінкою та завданою ОСОБА_2 шкодою, яка, до того ж, підтверджується належними письмовими доказами у вигляді медичних документів та документів у вигляді табеля робочого часу, довідки з місця роботи про перебування ОСОБА_2 на лікарняному за період з 20 квітня по 15 серпня 2023 року, лікарняних та чеків на придбання ліків, інструментів для проведення операції, наданих позивачем до позову у копіях (а.с.17-29).

За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. Однак, за висновками Великої Палати Верховного Суду достатньо встановити у даній справі не вину відповідача, а його неправомірну поведінку під час керування автомобілем і зв`язок між такою поведінкою та завданою потерпілій особі шкодою.

Колегія суддів відзначає, що відповідачем такі фактичні обставини не спростовані, а тому належить вважати, що неправомірна поведінка водія ОСОБА_3 на зазначеній ділянці дороги безпосередньо знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими, зокрема, ОСОБА_2 тілесними ушкодженням, що потягли за собою тривалу втрату працездатності потерпілого, що є шкодою для його здоров`я, що підтверджено скаржником належними доказами не спростовано відповідачем, і судом першої інстанції помилково не враховано.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що за повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 06 червня 2023 року, подану до МТСБУ ОСОБА_2 , як потерпілою у ДТП особою, та заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 20 квітня 2023 року, позивачем визнано право ОСОБА_2 на відшкодування шкоди у вигляді витрат на лікування у розмірі 26353,33 грн та стійкої тимчасової втрати працездатності у розмірі 26 352,04 грн, що також узгоджується із наданими розрахунками такої шкоди (а.с.29,30) та довідкою №1 від 28 листопада 2023 року, складеної провідним експертом відділу регламентних виплат МТСБУ.

На підставі зазначених документів 30 листопада 2023 року грошові кошти як відшкодування шкоди, згідно наказу МТСБУ від 29 листопада 2023 року, позивачем перераховані на банківський рахунок ОСОБА_2 , як потерпілого, (а.с.31), що є регламентною виплатою, у відповідності до п.41.1 ст. 41 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та на відшкодування чого позивач має право на звернення з даним позовом до суду.

Колегія суддів наголошує, що, враховуючи вищенаведене, доводи скаржника є обґрунтованими, підтвердженими належними письмовими доказами, що належить прийняти до уваги, оскільки, на підставі ст. 38 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач після сплати такого відшкодування має право пред`явити регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У даному випадку відповідач таку відповідальність не застрахував, тому у МТСБУ виникло таке право подання регресного позову саме до відповідача, неправомірна поведінка якого під час ДТП знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням у потерпілого негативних наслідків, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, тривалою реабілітацією, що є шкодою, в розумінні ст. 22 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене та повністю приймаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, адже невірно з`ясовано правову природу як пред`явленого позову, так і матеріальних та процесуальних норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, належить наголосити, що належить врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Так, колегія суддів, не погоджуючись ані зі встановленими обставинами справи, ані з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, вважає, що суд першої інстанції не врахував неповноти відомостей в матеріалах справи, наданих позивачем, а також невірно застосував норми матеріального права, що такі правовідносини не регулюють, дійшовши помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені не були.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, зі скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне переглянути і покладений судовий збір за подання позову до суду на позивача.

Так, враховуючи, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн, враховуючи повне задоволення позовних вимог цією постановою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , в порядку регресу щодо відшкодування шкоди з виплаченою регламентною виплатою у розмірі 52 706,27 грн та судовий збір у розмірі 3025 грн, а всього 55 734,27 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна