Справа № 299/4986/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Юрій Володимирович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року, повний текст якого складено 07 травня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Кашуба А.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет позову служба у справах дітей Виноградівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог на предмет позову служба у справах дітей Виноградівської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей (дочок) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачкою.

Шлюб між сторонами спору розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2024 у справі №299/3970/13-ц. Прізвище позивачки змінено у зв`язку з повторним укладенням шлюбу.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27.07.2020 у справі №299/1876/20 з відповідача на користь матері дітей стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1 159 гривень щомісячно на кошту дитину, однак батько дітей не має бажання забезпечити стабільну сплату такого мізерного розміру аліментів.

Позивачка стверджує, що відповідач не виконує обов`язків по вихованню і утриманню дітей, не цікавиться розвитком та станом їх здоров`я. Батько не бажає спілкуватися з дітьми, діти не проявляють до нього жодних почуттів. Батько свідомо ухиляється від контактів з дітьми, хоча працює у школі, де навчаються діти. Перешкоди у спілкуванні відповідача із дітьми відсутні.

З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд вказав, що відповідач мав об`єктивні перешкоди у побаченнях із дітьми у тій мірі, яка необхідна для підтримки належного сімейного зв`язку. Судом встановлено, що мати чинила перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Більше того, підтверджено, що мати цілеспрямовано приховувала від молодшої доньки той факт, що відповідач є її рідним батьком, заборонивши іншим особам розповідати про це, а відповідачу заборонивши спілкуватися з дитиною у її свідомому віці.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Ю.В., подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з неправильно встановленими обставинами справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Вказує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що мати дітей створювала для нього перепони у спілкуванні з доньками. Відповідач з 2014 року не спромігся звернутися до служби у справах дітей, органу опіки та піклування чи суду з метою захисту своїх прав чи з метою усунення перешкод, які за його словами, йому штучно створювала позивачка.

Протягом тривалого часу батько дітей не виконував належним чином своїх батьківських обов`язків. Повна байдужість батька до подальшої долі власних дітей, свідоме і тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками є наслідками винної поведінки.

Окремо зазначає, що Виноградівський районний суд Закарпатської області критично оцінив позицію самих дітей спору та припустив вплив на їх думку, що є неприпустимим.

Просить звернути увагу, що суд першої інстанції не розглянув справу протягом розумних строків, оскільки розгляд такої проводився з 27.07.2023 по 25.04.2025, при цьому судовий розгляд завершився за відсутності сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дидинська Б.М., відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказує, що судом вірно було встановлено те, що саме позивачкою чиняться перешкоди у спілкуванні відповідача з дітьми. Він сплачує аліменти та заборгованості не має, намагається підтримувати стосунки з дітьми, однак позивачка забороняє дітям спілкуватися з батьком.

ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо доньок, а позивачкою не доведено належними доказами, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків та нехтує такими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із позивачкою.

Шлюб між сторонами спору було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 27.01.2014 у справі №299/3970/13-ц.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27.07.2020 у справі №299/1876/20 за позовом ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання обох дітей ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) у розмірі по 1 159 грн на кожну дитину щомісячно.

Згідно довідки Виноградівського відділу ДВС у Берегівському районі Закарпатської області від 21.08.2023, заборгованість по сплаті аліментів у боржника ОСОБА_2 відсутня.

З висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 18.08.2023 за №02-15/3410 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 звертала увагу суду на те, що ОСОБА_7 відмовилася виховувати та утримувати доньок, не цікавиться їх здоров`ям та розвитком, не спілкується з ними, не проявляє жодних до них почуттів, однак, позивачка не наводить переконливих доказів у чому ж полягає доцільність і необхідність такого рішення для дітей, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів неповнолітніх доньок.

Враховуючи, що позивач не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до донок батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне (свідоме) ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Слід врахувати те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дітей їх коріння та позбавлення батька спорідненості з доньками, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Такий висновок відповідатиме якнайкращим інтересам неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з огляду на необхідність забезпечення їх прав на спілкування та збереження зав`язків з обома батьками.

Судом перевірено докази та заслухано сторін по справі, свідків та з`ясовано думку дітей, при цьому встановлено, що саме неприязні відносини між сторонами є причиною заявленого позову. Саме дії позивачки привели до неможливості відповідача виконувати свої батьківські обов`язки у повній мірі, спілкуватися з доньками відкрито, брати активну участь у їх житті, підтримати матеріально та морально.

ОСОБА_2 сплачує аліменти, передавав подарунки дітям через їх бабусю, спілкувався із старшою донькою в школі де він працює. З молодшою донькою він не спілкувався із за категоричної заборони позивачки та небажанні психологічно травмувати доньку.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

У зв`язку із викладеним, апеляційний суд, враховуючи наведені вище положення СК України та судову практику, дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення матері батьківських прав щодо доньки.

З врахування вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Юрій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2025 року, повний текст якого складено 07 травня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді