ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Суми

Справа №589/3993/24

Номер провадження 22-ц/816/1095/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року у складі судді Сидорчука О.М., ухвалене в м. Шостка Сумської області,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29 липня 2014 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на момент підписання та розміщена на банківському сайті. Таким чином з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір у порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 96000,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 29 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 102482 грн 11 коп., яка складається із: 94940 грн 95 коп. заборгованість за кредитом; 7541 грн 16 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 94940 грн 95 коп.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2244 грн 15 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким вимоги банку у цій частині задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що із виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Вказані обставини у сукупності свідчать, що відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладення договору та його умов, у тому числі щодо сплати відсотків.

Вказує, що у процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує для ознайомлення кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Крім того, 04 березня 2021 року клієнт підписав паспорт споживчого кредиту, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість.

Звертає увагу суду на те, що 04 березня 2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, погоджено відсотки у розмірі 36% річних, видано відповідачу додаткову кредитну картку строком до лютого 2024 року.

Зазначає, що 15 грудня 2022 року між сторонами підписано додаткову угоду, якою узгоджено змінити умови кредитного договору шляхом внесення в заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг змін, в тому числі процентної ставки у розмірі 12 % річних.

Відповідачем в установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю у розгляді іншої справи, але доказів на підтвердження цього надано не було , тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви, оскільки доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано і позивач є юридичною особою, тому не позбавлений можливості забезпечити участь у розгляді справи іншого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 липня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. В анкеті-заяві зазначено, що позичальник погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем надано суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не містить підпису відповідача.

Також позивачем надано суду підписаний сторонами паспорт споживчого кредиту від 04 березня 2021 року та заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг від 04 березня 2021 року, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15 грудня 2022 року, додаткову угоду № SAMDNWFC1_01 до кредитного договору від 15 грудня 2022 року, які підписані лише ОСОБА_1 .

Відповідно до виписки за договором б/н з 15 лютого 2018 року до 28 червня 2024 року відповідач у зазначений період користувався кредитними коштами, здійснював зняття готівки, грошові перекази, розраховувався в магазинах та вносив кошти на погашення заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 23 червня 2024 року становить 102482 грн 11 коп., яка складається із: 94940 грн 95 коп. заборгованість за кредитом; 7541 грн 16 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких доданий до позовної заяви, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника та брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Банк при зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки в Анкеті-заяві позичальника від 29 липня 2014 року процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 липня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Підписані відповідачем 04 березня 2021 року заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та 15 грудня 2022 року заява про приєднання до Правил надання банківських послуг містять загальну інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому з них неможливо встановити, на які саме умови кредитування погодився відповідач, підписавши вказані заяви, в тому числі і щодо розміру процентної ставки. Окрім того, вказані заяви не містять інформацію про внесення шляхом їх укладення змін до раніше укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 29 липня 2014 року, з приводу якого заявлений позов. Зазначені заяви не підписані уповноваженою особою банку.

Підписана відповідачем додаткова угода № SAMDNWFC1_01 до кредитного договору від 15 грудня 2022 року не містить інформації про те, що така угода є договором про внесення змін до договору №б/н від 29 липня 2014 року. Крім того вказана угода не містить підпису уповноваженого представника банку.

Стосовно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем 04 березня 2021 року слід зазначити, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова