Справа № 173/1249/25
Провадження №2/173/904/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 19.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 144024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 16667,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

На момент подання позовної заяви, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 144024 від 19.06.2024 становить 28461,33 грн., яка складається з наступного: 16667,00 грн - заборгованість по кредиту, 10993,33 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 801,00 грн - комісія за кредитним договором.

10.10.2024 ТОВ Фінансова компанія Кредіплюс та ТОВ Фінансова компанія Ейс укладено договір факторингу №10102024, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 144024 від 19.06.2024 на загальну суму 28461,33 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором №144024 від 19.06.2024 та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.07.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 19.06.2024 між ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 144024 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 16667,00 грн., яка складається з 13000,26 грн - власне тіло кредиту та 3666,74 грн - для погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних. Тип процентної ставки- фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування. Загальний строк кредитування складає 126 днів: з 19.06.2024 по 23.10.2024. Періодичність повернення кредиту, процентів та комісії визначено гарфіком платежів.

Позивач зазначив та підтверджується матеріалами справи, що 10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія Ейс» було укладено договір факторингу №10102024, згідно з п. 2.1 якого було передбачено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується і?х прии?няти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту прии?мання-передачі Реєстру, по формі встановленіи? у відповідному Додатку (п.4.1).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 3 від 09.12.2024 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 від ТОВ «ФК Кредіплюс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 144024 від 19.06.2024 до відповідача на загальну суму 28461,33 грн., з яких: 16667,00 грн - заборгованість по кредиту, 10993,33 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 801,00 грн - комісія за кредитним договором.

На підтвердження виконання умов договору факторингу позивач також надав Акт приймання-передачі Реєстру № 3 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 та платіжну інструкцію від 12.12.2024 № 5179 про оплату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредіплюс» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним кредитним договором так і не сплатив. Таким чином судом встановлено, що відповідач порушив право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит (позику).

З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 144024 від 19.06.2024 у загальному розмірі 23993,59 грн., яка складається з: 13000,26 грн. заборгованість по кредиту; 10993,33 грн. заборгованість по простроченим відсоткам. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунок заборгованості (картка обліку виконання договору), який суд вважає належним та допустимим доказом.

Проте суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідач комісії за крелитним договором, а саме 3666,74 грн як частини кредиту згідно з п. 2.2.1 Договору кредиту та 801,00 грн з огляду на таке.

Пунктом 2.5 Договору передбачено комісію за надання кредиту в сумі 3666,74 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 22,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту. Також умовами договору передбачено комісію за управління та обслуговування кредиту в розмірі 1,00 грн (знижений тариф) та 100 грн (базовий тариф). Комісія нараховується та сплачується в кожну дату чергового платежу, визначеному графіком платежів.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії за кредитом у розмірі 4467,74 грн не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених судових витрат позивач надав платіжну інструкцію від 24.04.2025 № 10488 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав такі документи: договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025; додаткову угоду №29 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, якою визначено надання Адвокатським бюро Тараненко та партнери юридичної допомоги ТОВ ФК Ейс, зокрема у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржником ОСОБА_1 ; Акт прийому-передачі наданих послуг, яким визначено перелік наданих юридичних послуг та їх загальну вартість 7000 грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем слід стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2042 грн. 15 коп. (23993,59 * 100% : 28461,33 * 2422,40) та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5901,17 (23993,59 * 100% : 28461,33 * 7000).

Керуючись ст. 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ейс заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 144024 від 19.06.2024 у розмірі 23993 (двадцять три тисячі дев?ятсот дев?яносто три) грн. 59 коп.: 13000,26 грн. - заборгованість по кредиту; 10993,33 грн - заборгованість по простроченим відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ейс понесені судові витрати: 2042 (дві тисячі сорок дві) грн 15 коп.- сплачений судовий збір та 5901 (п?ять тисяч дев?ятсот одну) грн. 17 коп. - витрати на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , місцезнаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.

Відповідач: ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О.А. Кожевник