Справа № 595/771/25
Провадження № 2/595/343/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.,

з участю секретаря Єдинак Л.С.

представника позивача, адвоката Кінаш М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кінаш М.А., звернувся в суд з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно, а саме, на 1/6 частину житлового будинку, загальною площею 177,2 кв.м та на 1/6 частину господарської будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги мотивує тим, що він разом із сестрою ОСОБА_3 та батьками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживали у будинковолодінні по АДРЕСА_1 . За час шлюбу батьками був побудований житловий будинок у АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право власності від 14.11.1997, а господарська будівля будувалася ними з травня 1999 року по листопад 2000 року, який став належати їм на праві спільної сумісної власності. Згідно правовстановлюючих документів забудовником вважався батько. Господарська будівля була введена батьком в експлуатацію у 2015 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати. На час смерті матері він із сестрою були неповнолітніми, залишилися проживати разом із батьком. Відтак, вони є спадкоємцями за законом в рівних частках належної матері половини житлового будинку із господарськими будівлями. Тобто, у зв`язку з тим, що він постійно проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 , до нього фактично перейшла спадщина у вигляді 1/3 спадкового майна матері або 1/6 частини будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 . В подальшому, у зв`язку з повторним одруженням батька, спільне проживання стало неможливим і він змушений був проживати в іншому місці. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько помер та в будинковолодінні, частина якого є його спадковим майном, залишилася проживати його друга дружина ОСОБА_2 . Зазначає, що 1/6 частина згаданого вище будинковолодіння на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 27.12.2016 було визнано в порядку спадкування за його сестрою, ОСОБА_3 . Так, рішенням суду було встановлено, що за час шлюбу їхні померлі батьки набули у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , який належав його батькові згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.11.1997, та являється спільною власністю подружжя разом із господарською будівлею, яка була побудована ними протягом 1999 2000 років і введена в експлуатацію у 2015 році. Одночасно судом, під час розгляду справи, було встановлено факт проживання його та його сестри разом із матір`ю на момент смерті останньої. Таким чином, він, як неповнолітній син ОСОБА_6 , який на момент її смерті проживав разом із нею, вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження.

16 жовтня 2025 року ухвалою суду закритопідготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Представник позивача, адвокат Кінаш М.А., в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Згідно направленої на електронну адресу суду заяви від 12.06.2025 ОСОБА_3 просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає та щодо їх задоволення не заперечує.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 23 січня 2018 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Бучач Бучацького району Тернопільської області, його батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 .

За даними Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6 2018 від 14.02.2018, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 01 квітня 2005 року.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 30.11.2015 ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0408, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 (індексний номер 48745210) від 01.12.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 48745315 від 01.12.2015, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,2 кв.м на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100726209 від 18.10.2017 слідує, що житловий будинк з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 177,2 кв.м, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності з розміром частки 1/6 належить ОСОБА_3 на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/1019/16-ц від 27.12.2016, з розміром частки 1/1 належить ОСОБА_4 .

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 008320 від 06 лютого 2006 року, ОСОБА_4 , на підставі рішення 24 сесії 4 скликання Бучацької міської ради від 17.11.2005 № 1071, є власником земельної ділянки площею 0,615 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

На замовлення ОСОБА_4 21 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_7 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 (реєстровий номер 102/15, інвентаризаційна справа № 158).

Як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.11.2015 №ТП91, господарська будівля була побудована протягом травня 1999 - листопада 2000 років, а введена в експлуатацію ОСОБА_4 у 2015 році.

За даними лікарського свідоцтва про смерть № 1/712, виданого КНП «Тернопільське обласне патологоанатомічне бюро» Тернопільської обласної ради 18.09.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у КНП «Бучацька МЛ» БМР.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2016 року (справа № 595/1019/16-ц) ухвалено визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 (одну шосту) частину житлового будинку, загальною площею 177,2 кв. м, та на 1/6 (одну шосту) частину господарської будівлі, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 10 січня 2017 року.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновки про те, що: «преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі - для суду під час розгляду інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть судової преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено судом ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що піддано аналізові в мотивувальній частині судового акта».

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19), згідно з якими преюдиційні факти - це такі факти, що встановлені рішенням чи вироком суду, які набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Так, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2016 року (справа № 595/1019/16-ц) поміж іншого встановлено таке:

«Таким чином, частка відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на будинок з надвірною будівлею становить по частині.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у виді частини житлового будинку з надвірною будівлею, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

Після смерті спадкодавця спадщина відкрилася за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги, які проживали в будинку і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, були чоловік спадкодавця ОСОБА_4 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , які проживали в спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 ».

Відтак, рішенням Бучацького районного суду від 27 грудня 2016 року (справа № 595/1019/16-ц) встановлено, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги спадкування за законом, який вступив в управління спадковим майном, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 , має право на 1/6 частину спадкового майна - житлового будинку з господаськими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 і вказані обставини суд враховує при прийнятті рішення у даній справі.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на викладене, позивач має право на спадкове майно, а саме: 1/6 частину житлового будинку, загальною площею 177,2 кв.м, та господарської будівлі, які знаходяться за адресою в АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на спадкове майно, а саме: 1/6 (одну шосту) частину житлового будинку, загальною площею 177,2 кв.м, та господарських будівель, які знаходяться за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення складено 02 грудня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. І. Тхорик