Справа № 369/4119/23 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/1187/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Підлужного В.І.;

позивача ОСОБА_1 та його представниці

адвоката Дубчак Л.С.;

відповідачки ОСОБА_2 та її представника

адвоката Прядко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Трускавецької міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 . Батьки дитини не перебували і не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 і ця квартира на праві приватної власності належить позивачу. З метою збереження зв?язків дитини, як з батьком, так і з матір?ю, за спільним рішенням батьків малолітнього ОСОБА_5 було вирішено, що ОСОБА_4 буде проживати з жовтня 2017 року, як мати дитини, разом з дитиною в окремій кімнаті у згаданій квартирі. Однак, зважаючи на ризик бойових дій та ракетних ударів у місці проживання дитини, окупацію частини Київської області, сторонами було прийнято рішення про те, що ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_6 тимчасово переїдуть на захід України. В липні 2022 року ОСОБА_4 звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області із позовною заявою про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір?ю та стягнення аліментів. З 01.03.2022 року відповідачка взагалі обмежила будь-який контакт сина з батьком. До цього, починаючи з початку 2020 року, ОСОБА_4 також чинила перешкоди позивачу у його намаганнях брати участь у житті сина, його вихованні, навчанні тощо, з приводу чого позивач неодноразово звертався до поліції і до Служби у справах дітей за місцем фактичного проживання дитини. Позивач, як батько, завжди належно виконував та продовжує виконувати свій обов?язок з утримання дитини, а відповідачка з моменту народження сина більшу частину часу не працювала, доходу не отримувала, всі витрати, пов?язані з утриманням дитини, ніс виключно позивач. 3 01 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року малолітній ОСОБА_5 відвідував приватний заклад дошкільної освіти "ІНДІГО", який був повністю оплачений позивачем за рахунок власних коштів. Крім того, перед тимчасовим переїздом сина разом з матір?ю на захід України ОСОБА_1 переслав ОСОБА_4 велику суму коштів на утримання сина, які позивач взяв у борг. Зазначає, що відповідачка мала намір виїхати не в сусідню Республіку Польщу, а в Австралію, так як там у неї є родичі. Зазначалося, що позивач спиртними напоями позивач не зловживає, наркотичні засоби не вживає, психічних розладів не має, на обліку у нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та має стабільний дохід, однак відповідачка ігнорує прохання та бажання позивача спілкуватися з сином, чим порушує не тільки права батька, а й права та інтереси дитини на контакт з батьком.

З урахуванням наведеного вище, просив суд зобов?язати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні і вихованні сина та визначити способи участі батька у спілкуванні з сином та його вихованні та вихованні шляхом:

-спільного відпочинку батька і дитини в день народження дитини з 14 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері за місцем проживання батька або за іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини з 18:00 кожної третьої п?ятниці місяця до 20:00 кожної третьої неділі місяця без присутності матері, за місцем проживання батька або за іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини в день народження батька з 09 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин без присутності матері, за місцем проживання батька або за іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини у святкові дні: День Святого Миколая; Новий Рік, Різдво Христове; Пасха (Великдень), Трійця, День захисника Вітчизни - з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, без присутності матері, за місцем проживання батька або іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини перші 4 (чотири) дні осінніх шкільних канікул, без присутності матері, за місцем проживання батька або за іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини в перші 4 (чотири) дні весняних шкільних канікул, без присутності матері, за місцем проживання батька, або за іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини перший календарний тиждень зимових шкільних 2 канікул, без присутності матері, за місцем проживання батька, або іншим місцем, визначеним батьком;

-спільного відпочинку батька і дитини з 15 липня кожного року по 31 серпня кожного року з метою відпочинку та/або оздоровлення дитини, без присутності матері або іншим місцем, визначеним батьком;

-зобов?язання ОСОБА_4 забезпечити вільне спілкування батька з сином особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною (том 1, а.с. 1-15).

23 грудня 2023 року відповідачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (том 3, а.с. 68).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_1 , у вихованні та спілкуванні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- спільного відпочинку батька і дитини в день народження дитини з 14 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин в присутності матері за місцем проживання батька;

- спільного відпочинку батька і дитини в день народження батька з 09 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин в присутності матері;

- спільного відпочинку батька і дитини у святкові дні: День Святого Миколая; Новий Рік, Різдво Христове; Пасха (Великдень), Трійця, День захисника Вітчизни - з 09 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, в присутності матері;

- спільного відпочинку батька і дитини перші 3 (три) дні осінніх шкільних канікул, в присутності матері;

- спільного відпочинку батька і дитини в перші 3 (три) дні весняних шкільних канікул, в присутності матері;

- спільного відпочинку батька і дитини перший календарний тиждень зимових шкільних канікул, в присутності матері;

- спільного відпочинку батька і дитини з 15 липня кожного року протягом 21 календарного дня з метою відпочинку та/або оздоровлення дитини, в присутності матері;

- забезпечити ОСОБА_9 вільне спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною(том 4, а.с. 45-56).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення змінити, задовольнивши позовні вимоги повністю, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, «що абсолютно всі способи участі батька у вихованні 9-річного сина та спілкуванні з ним, які визначив суд першої інстанції, передбачають присутність матері», що «порушує права батька і дитини, суперечить закону», а тому вважає, «що судом 1 інстанції не було обґрунтовано необхідність встановлення контрольованого контакту» (том 4, а.с. 65-91).

Виконавчий комітет Трускавецької міської ради, як орган опіки та піклування, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи (том 4, а.с. 104, 105, 128, 129, 165-166, 254, 255), явку свого представника в судові засідання по справі не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив.

Як вбачається з описової частини оскаржуваного рішення, згаданий вище орган опіки та піклування явку свого представника в суд першої інстанції також не забезпечив та подав до згаданого суду заяву про розгляд справи без участі його представника (том 4, а.с. 237).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представниці на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89);

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками те, що:

-сторони даної справи (позивач та відповідачка) є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с. 17). Батьки дитини в шлюбі між собою ніколи не перебували і не перебувають;

-батько дитини (позивач) є зареєстрованим та постійно проживає у місті Києві, а мати (відповідачка) разом зі згаданим малолітнім сином сторін з березня 2022 року проживають у місті Трускавці Львівської області;

-рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 червня 2023 року у справі № 457/556/22 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року) місце проживання малолітнього ОСОБА_10 визначено з мамою, ОСОБА_4 (том 3, а.с. 90-105);

-з даним позовом (про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні сина та визначення способу участі батька у вихованні дитини) позивач (батько дитини) звернувся до суду у березні 2023 року (тобто коли малолітньому ОСОБА_6 було 8 років і 3 місяці);

-рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради (як органу опіки та піклування) від 30 січня 2023 року № 442 (тобто коли малолітньому ОСОБА_6 було 8 років і 1 (один) місяць) встановлено «дні та години побачень» позивача (батька дитини) з сином:

oу суботу та неділю кожного першого та третього тижня місяця з 12.00 год. до 18.00 год. в присутності мами дитини - ОСОБА_4 ;

oу дні перебування ОСОБА_1 у відпустці «(що підтверджується відповідним наказом)» з 12.00 год. до 18.00 год., «але не раніше закінчення уроків в школі», в присутності мами дитини - ОСОБА_4 .

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що згаданий вище висновок органу опіки та піклування (у формі рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради) жодної мотивації та/чи обґрунтування саме такого рішення взагалі не містить (том 4, а.с. 236).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно.

Частиною 2 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 14 вказаного Закону визначено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону).

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відповідно до частин другої та третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до частини другої статті 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно із ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо (зокрема) участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Як вбачається з порівняльного аналізу заявлених позовних вимог та позовних вимог, які частково задоволені оскаржуваним рішенням суду, основна (ключова) відмінність між заявленими позовними вимогами та позовними вимогами, які задоволені судом, полягає у тому, що позивач усі «варіанти» його участі у спілкуванні з сином просив визначити без присутності матері малолітнього (відповідачки по справі) за місцем його проживання або за іншим місцем на його розсуд, однак суд (частково задовольняючи позовні вимоги) визначив проведення зустрічей батька з сином лише в присутності матері (відповідачки).

Відповідачка рішення суду не оскаржувала, що дає підстави для висновку про те, що вона погодилась з варіантами таких зустрічей та їх кількістю.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції часткове задоволення позовних вимог (а саме: можливість зустрічей батька з сином лише в присутності матері останнього) мотивував посиланням на рішення органу опіки та піклування (виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 30 січня 2023 року № 442), а також на інші документи (останній з яких датовано 17 лютого 2023 року), а також тим, що «судом встановлено, що між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина повноцінно не сприймає позивача, як батька, відтак, визначення проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини».

Крім цього, «суд з урахуванням віку дитини, рівня її соціальних навичок, фізіологічні, моральні, психоемоційні потреби» прийшов до висновку про те, що «тривале цілодобове перебування дитини окремо від матері негативно позначиться на дитині, так як наразі таке цілодобове перебування окремо від матері з батьком, не відповідає рівню її психоемоційного звязку з батьком ОСОБА_1 », а тому «для забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий, що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку… спілкування батька з дитиною повинно проходити саме в присутності матері».

В той же час, в ході апеляційного розгляду справи її сторони (батьки дитини) і не скривали тієї обставини, що між ними склалися особисті неприязні та конфліктні відносини, які супроводжуються цілим рядом судових спорів між ними (в тому числі і майнового характеру). При цьому малолітній син сторін протягом майже 4 (чотирьох) останніх років (з березня 2022 року) проживає разом з матір`ю на значній віддалі від батька, що об`єктивно ускладнює спілкування батька з сином. За наведених обставин в їх сукупності спілкування малолітнього сина з батьком лише в присутності матері аж ніяк не буде відповідати нормальному психоемоційному стану дитини для таких зустрічей та спілкувань, оскільки присутність матері буде лише провокувати підвищену напругу та тривожність під час таких спілкувань.

Матір`ю дитини не доведено належними та допустимими доказами протипоказань у спілкуванні сина з батьком у її відсутності, а наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування з цього питання (ще від 30.01.2023 року) взагалі не містить жодної аргументації щодо обов`язковості участі матері у зустрічах батька з сином, якому на час апеляційного розгляду даної справи вже виповнюється 10 років, а у такому віці законодавець вже надав дитині право мати свою думку з приводу навіть визначення її місця проживання (з матір`ю чи батьком; частина 2 статті 160 СК України), а не тільки зустрічей та спілкування з батьками, які проживають окремо від неї.

Правова позиція щодо права дитини на спілкування з одним із батьків, який проживає окремо від дитини (та, відповідно, права батька/матері на таке спілкування з дитиною), без присутності другого з батьків дитини знайшла своє відображення у численній практиці Верховного Суду з аналогічних спірних правовідносин, посилання на яку міститься у доводах апеляційної скарги.

В ході апеляційного розгляду даної справи стороні відповідача було запропоновано навести наявні в цій справі ті «виключні» та/чи «виняткові» обставини, які можуть бути правовою підставою для відступу від правових позицій, які наведені у згаданих вище постановах Верховного Суду, однак стороною відповідачки таких обставин наведено не було, так само, як не було наведено відповідної практики Верховного Суду, у якій би була відображена інша правова позиція.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення слід змінити, визначивши, що зустрічі та побачення позивача з сином ОСОБА_6 можуть проводитись без присутності матері та у місці за взаємною згодою батька з сином.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дубчак Лесі Сергіївни, представника ОСОБА_1 , частково задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 березня 2025 року змінити, виключити з його резолютивної частини вказівку на те, що зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинні відбуватися в присутності матері дитини, ОСОБА_2 .

Встановити, що місце зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначається за їхньою спільною згодою.

В решті рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 08 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.