Броварський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/361/129/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Бровари Київська область

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Савчака С.П., без повідомлення учасників, розглянувши заяву про забезпечення позову, яка подана Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за яким просить:

- визнати недійсним договір дарування від 13.02.2023р. укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Лазарєвою В.П. та зареєстрований в реєстрі за №212, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснив дарування ОСОБА_2 1/2 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (загальна площа 71.5 кв.м., житлова площа 35.5 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 1/2 частку у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.06.2022р. між Акціонерний товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Терра Аграріс» (керівник ОСОБА_1 ) було укладено кредитний договір № 41503667-КД-2 за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 2 975 000 грн. у тому числі на наступні цілі на наступні цілі: придбання основних засобів. Термін повернення кредиту - 01.06.2025.

У забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Терра Аграріс», 30.06.2022 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №41503667-ДП-2/1, предметом якого є надання поруки поручителем за виконання зобов`язань боржника, які випливають з кредитного договору №41503667-КД-2 від 30.06.2022 року.

ТОВ «Терра Аграріс» порушило зобов`язання за кредитним договором №41503667- КД-2, припинило здійснювати з 02 лютого 2023 року щомісячні платежі, які передбачені Графіком платежів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі № 911/2188/24 позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ТОВ «Терра Аграріс» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк ПриватБанк» 2 465 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 165 366,51 грн. заборгованості по відсоткам. Стягнуто з ТОВ «Терра Аграріс», ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк» витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили.

20.06.2022 р. між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА АГРАРІС» було укладено кредитний договір № 41503667-КД-1 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит, вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія з лімітом 2 975 000 грн. на наступні цілі: придбання сівалки зернової Amazone Cirrus 6003-2С із терміном повернення 01.06.2025 р.

20.06.2022 р. між Позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 41503667-ДП-1/1, предметом якого є надання поручителем поруки за виконання зобов`язань боржника, які випливають з кредитного договору № 41503667- КД-1 від 20.06.2022 р.

У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором №41503667-КД-1, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Терра Аграріс» та поручителя ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2 541 886.39 грн., з яких: 2 396 527.77 грн. - заборгованість за наданим кредитом (тiлом кредиту) та 145 358.62 грн. заборгованість за процентами.

04.08.2025 р. приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 74259973 перевіряючи можливість відчуження боржником майна третім особам з метою уникнення сплати боргу та виконання судового рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р. у справі № 911/2188/24 було виявлено, що згідно інформаційної довідки № 438098628 від 04.08.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 відчужив (передав у дарунок) 1/2 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на користь своєї дружини ОСОБА_2 за договором дарування від 13.03.2023р, зареєстрованого в реєстрі за номером 212, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Лазарєвою В.П.

Станом на дату вибуття об`єкту нерухомого майна із власності ОСОБА_1 боржник ТОВ «Терра Аграріс» мало невиконані грошові зобов`язання перед кредитом АТ КБ «ПриватБанк», а отже, будучи керівником ТОВ «Терра Аграріс» та одночасно поручителем (солідарним боржником) за зобов`язаннями боржника по кредитним договорам №4 1503667-КД-1, №41503667-КД-2, ОСОБА_1 як поручитель розуміючи обсяг своєї відповідальності перед кредитором та що АТ КБ «ПриватБанк» звернеться до суду за судовим захистом з позовом до нього та боржника про стягнення кредитної заборгованості, з метою уникнення відповідальності за кредитними зобов`язаннями, які забезпечені порукою та із метою приховання нерухомого майна від виконання в майбутньому судових рішень, 13.02.2023р. здійснює відчуження за безоплатним договором (дарування) своїй дружині ОСОБА_2 належної йому частки нерухомого майна, а саме: 1/2 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (загальна площа (кв.м): 71.5, житлова площа (кв.м): 35.5 кв.м) Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060.

Дії ОСОБА_1 свідчать про недобросовісність цієї особи, зловживання своїми правами при укладенні 13.02.2023р. договору дарування та відчуження за безоплатним договором нерухомого майна на корить дружини з метою уникнення відповідальності за кредитними договорами, унеможливлення звернення стягнення на майно для задоволення вимог кредитора, в наслідок чого вчинено фраундаторний правочин, оскільки 02.02.2023 р. виникнення прострочених зобов`язань, боржник перестав сплачувати чергові щомісячні платежі за кредитними договорами № 41503667-КД-1, № 41503667- КД-2, з настанням дати повернення в повному обсязі кредиту, зобов`язання перед кредитором виконані не були та 13.02.2023 р. відбулось відчуження поручителем (солідарним боржником) об`єкта нерухомого майна на користь дружини за безоплатним договором.

Одночасно з поданням позову Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову за якою просить забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно, а саме: - Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060, тип об`єкта: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так; опис об`єкта: загальна площа 71,5 кв.м., житлова площа 35,5 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 ;

- встановити заборону ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, які наділені владними повноваження щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію, перереєстрацію, відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) стосовно нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (загальна площа 71,5 кв.м., житлова площа 35,5 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову позивачем зазначено те, що розмір невиконаного зобов`язання за кредитним договором № 41503667-КД-2 становить 2 630 366, 51 грн. за кредитним договором № 41503667-КД-1 в розмірі 2 541 886, 39 грн.

Предметом спору за позовними вимогами позивача є визнання недійсними договору дарування від 13.02.2023 р. укладений між подружжям « ОСОБА_3 ». АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що указана угода безоплатного відчуження нерухомого майна від 13.02.2023р. містить ознаки фраудаторності, тобто вчинена не з метою настання реальних наслідків, а зміна власників майна відбулася саме з метою уникнення звернення стягнення на дане на нерухоме майно за для погашення кредитної заборгованості перед банком за зобов`язаними в забезпечення яких ОСОБА_1 виступив поручителем, з покладенням на нього у разі порушення боржником зобов`язань солідарної відповідальності.

У зв`язку з відсутністю на теперішній час будь-яких обтяжень даного нерухомого майна, існують ризики його подальшого відчуження, що значно ускладнить виконання рішення суду.

У результаті накладення арешту на нежитлову нерухомість, ефективний захист позивача полягатиме у гарантії неможливості подальшого відчуження даної нерухомості під час розгляду справи.

Подальше відчуження нерухомості призведе до виникнення у третіх осіб (нових власників) матеріальних та процесуальних прав пов`язаних з правом власності, що значно ускладнить позивачу поновлення порушених прав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За наявності права власності відповідача на спірне нерухоме майно існує реальна загроза подальшого відчуження останнім спірного майна та перехід права власності на це майно до інших осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та захисту порушених на думку позивача прав.

Крім того, накладення арешту не перешкоджає власнику користуватись цією квартирою, оскільки власник майна не позбавлений можливості володіти та користуватись нерухомим майном, а лише обмежений в праві його відчуження до вирішення справи по суті.

Проте після подачі позову кредитором виникає ризик відчуження права власності ОСОБА_2 на вказане майно третім особам. Враховуючи, що відповідачі раніше вже вчинили правочин на шкоду кредитору, ризик повторного відчуження майна є істотним. Можливість ОСОБА_2 в будь-який момент розпорядитись майном, що знаходиться у її власності, є беззаперечною.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: - накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; - забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Предметом спору у цьому випадку є захист прав кредитора шляхом визнання недійсним фраудаторного правочину (договору дарування частки в майні боржника) внаслідок, як вважає АТКБ «ПриватБанк» порушення принципів доброчесності ОСОБА_1 з метою приховання свого активу від звернення на нього стягнення та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності боржнику на відчужену частку.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами існує спір щодо вищезазначеного правочину та частки у нерухомому майні квартирі.

Вказане на думку суду, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном ОСОБА_2 під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що частка в квартирі може зникнути внаслідок її відчуження та момент виконання можливого майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову.

Невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього ймовірного рішення суду у випадку задоволення позову або ефективний захист прав або інтересів позивача.

Суд порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого позивач звернулася до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що такий захід забезпечення позову, як накладенням арешту на частку в праві власності на квартиру є співмірними із заявленими позивачем вимогами та реально забезпечить позов.

При цьому, суд вважає, що накладення арешту на всю квартиру належну ОСОБА_2 буде порушувати співмірність із заявленими вимогами тим більше, що позивач не обґрунтовує можливість задоволення своїх вимог за рахунок частки в квартирі, яка належала їй до укладення спірного правочину.

Крім того, інший захід забезпечення позову про який просить позивач не є співмірним та може позбавити прав ОСОБА_2 на розпорядження неоспорюваною часткою в квартирі та прав інших осіб вживати заходів щодо підготовки до відчуження після майбутнього скасування арешту майна.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що застосування зустрічного забезпечення в цьому випадку не є обов`язком суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з зазначеним заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 149-154, 259-261, 351-354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , власницею якої є ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 060, загальна площа 71,5 кв.м., житлова площа 35,5 кв.м.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Позивач/стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, .

Відповідач/Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Копію цієї ухвали направити на адресу:

- Центру надання адміністративних послуг Броварської міської ради (07400 Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Героїв України, буд. 18);

- Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (07400 Київська область, Броварський район, м. Бровари, бульвар Назалежності, буд. 39); для виконання, учасникам та їх представникам.

Повна ухвала складена та підписана 12 грудня 2025 року.

Суддя С.П. Савчак