ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 548/2437/24
провадження № 2-з/753/235/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. суддя Дарницького суду міста Києва Осіпенко Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості зі спадкоємців за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 31 753 901,40 грн. зі спадкоємців ОСОБА_4 - відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Одночасно з позовною заявою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

У відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву передано судді Осіпенко Л.М.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що сума боргу є дуже значна, а відповідачі мають реальну можливість відчужити успадковане майно, що в подальшому утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти померлого ОСОБА_4 у межах ціни позову 31 753 901,40 грн. або шляхом накладення арешту на рахунки та майно ТОВ «ЛАН» Хорольського МККДП, власником якого був померлий ОСОБА_4 у межах ціни позову 31 753 901,40 грн.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Щодо вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та майно спадкоємців, суд зазначає наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , на його користь в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість за договором позики від 19.01.2017 року в розмірі 31 753 901,40 грн.

Враховуючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також те, що відповідачі є спадкоємцями майна померлого та видача свідоцтва про право на спадщину надасть можливість останнім розпорядитися вказаним майном на власний розсуд, то невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому на вказане нерухоме майно слід накласти заборону відчуження, що є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами.

Окрім викладеного, суд зазначає, що накладення арешту на грошові кошти та майно померлого не порушуватиме майнових прав відповідачів як його спадкоємців, оскільки на момент звернення до суду спадщина ще не перейшла у їхню власність у встановленому законом порядку. Зазначені активи продовжують належати спадкодавцю, а тому їх арешт спрямований виключно на забезпечення можливого виконання рішення суду та не обмежує прав відповідачів у розпорядженні власним майном.

Щодо вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та майно ТОВ «ЛАН» Хорольського МККДП, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21), від 18 січня 2023 року у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25 вересня 2024 року у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23).

Тому задоволення заяви про забезпечення позову фактично призведе до вирішення питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником нерухомого майна та не є стороною у цій справі, тобто ТОВ «ЛАН» Хорольського МККДП, що є недопустимим.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому, накладення арешту на грошові кошти товариства може зашкодити істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам товариства, призведе до необґрунтованого втручання у господарську діяльність, що не забезпечує збалансованості інтересів сторін.

Безпідставне втручання в господарську діяльність особи є неприпустимим.

Аналізуючи вказане, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову є частково необґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 (дев`яносто) років у місті Хорол Лубенського району Полтавської області, у межах ціни позову 31 753 901 (тридцять один мільйон сімсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот одна) гривня 40 копійок.

В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Копію ухвали скерувати позивачу для пред`явлення в установленому законом порядку для виконання, відповідачам до відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Л.М. Осіпенко