03.12.2025 Справа № 363/6159/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Гриб І.І., за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Храновського В.М., представника відповідача Пересунько С.С., представника третьої особи Бюро економічної безпеки України Журавльова Д.Д. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СЕНС-БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Бюро економічної безпеки України про визнання права власності та скасування обтяження,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2024 року адвокат Каверіна В.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просила визнати право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , скасувати обтяження на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з АТ «СЕНС-БАНК» судові витрати.

В обґрунтування вказано, що 23.07.2007 року ОСОБА_1 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за 83 000 долари США. Для придбання квартири позивачем частину коштів отримано в кредит на підставі укладеного з АКБ СР «УКРСОЦБАНК» кредитного договору №44.05.10.939/І. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком було укладено іпотечний договір №44.02-1305/І, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Семенюк Т.В. 23.08.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №2262 за умовами якого позивачем передано в іпотеку квартиру. У квітні 2018 року на підставі іпотечного договору ПАТ «УКРСОЦБАНК» протиправно звернуто стягнення на квартиру, що є предметом цього позову. 10.04.2018 року Державний реєстратор КП «ПРІОРІТЕТ» Масюта Д.В. прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «УКРСОЦБАНК». Протиправність такого стягнення була доведена позивачем у суді. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №363/1685/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2022 року, визнано протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано рішення державного реєстратора Максюти Д.П., КП «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10.04.2018 року. Станом на день подання позову, рішення суду не виконано, оскільки через зміни в законодавстві визначений позивачем спосіб захисту виявився неефективним. Так, на момент подання позову у справі №363/1685/18 абз. 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначав, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Проте на момент набуття рішенням законної сили 21.02.2022 року абзацом 3 п. 3 ст. 26 Закону вже було встановлено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». Таким чином, державний реєстратор повідомляв про неможливість вчинення реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності на Позивача через відсутність у судовому рішенні визнання права власності на квартиру. Окрім того, Позивач, вдруге звернувшись через свого представника до реєстратора за вчиненням реєстраційних дій, дізнався про неможливість зареєструвати за собою право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через наявність зареєстрованих за квартирою обтяжень арешт нерухомого майна. Відповідно до п.2. Статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого Постановою КМ України від 03.09.2024 року №1010, АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і обов?язків акціонерного товариства «Альфа-Банк». З отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/20579/23 від 15.06.2023 встановлено, що вказаною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про арешт майна АТ «Сенс Банк» у кримінальному провадженні №0000463 від 14.04.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, 4.1 ст.111, ч.5 ст.27 ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.200, ч.3 ст.358, ч.2 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.3 ст.212, ч.2 ст.28 ч.1 ст. 366 КК України. Проте, враховуючи протиправність у діях Банку щодо звернення стягнення на Квартиру, Банк та усі його правонаступники не є власниками Квартири. Враховуючи те, що судовим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021р. у справі 363/1685/18, встановлена незаконність набуття права власності на Квартиру ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа - Банк» то відповідно, і за його правонаступником - АТ «Сенс Банк», право власності на Квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно незаконно. З огляду на викладене є всі підстави для визнання права власності на квартиру за позивачем та скасування арешту з майна.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13.12.2024 року до суду від представника Бюро економічної безпеки України Журавльова Д.Д. надійшли пояснення по справі в яких вказано, що відповідно до відомостей з ЄДРСР ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2023 у справі №761/20579/23 встановлено, що детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000463 від 14.04.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. Даним досудовим розслідуванням встановлено, що власники АТ «Альфа-Банк» разом із його службовими особами, з метою уникнення можливих негативних наслідків у вигляді накладення санкцій, або уникнення заходів щодо примусового вилучення прав власності, передбачених ЗУ «Про основні засади примусового вилучення в Україні суб`єктів права власності російської федерації та її резидентів» з рахунків, пов`язаних із ними кіпрських компаній «ABH Ukraine Limited», «Gteatford Limited», «ABHU Finance PLC», шляхом використання фіктивних правочинів, вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, здійснили легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великих розмірах. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Альфа Банк», є власником нерухомого майна, зокрема квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане нерухоме майно, належне на праві власності АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Альфа Банк» та постановою детектива БЕБ України від 10 червня 2023 року визнане речовим доказом. Вказаною ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2023 у справі №761/20579/23 на ряд об`єктів нерухомості, які на праві власності належать АТ «Сенс Банк», у тому числі спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (об`єкт під номером 72 ухвали), накладено арешт як на речові докази у кримінальному провадженні № 0000463, шляхом заборони приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, службовим особам АТ «Сенс Банк» вчиняти будь-які дії щодо зміни власників (відчуження) вищезазначених об`єктів нерухомості. Згідно з відомостями наданих позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно особою, в інтересах якої встановлено обтяження щодо спірної квартири, є Бюро економічної безпеки України (орган, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні), а особою, права якої обтяжено АТ«Сенс Банк». Посилання позивача на те, що визначений ним спосіб захисту свого права на момент виконання судового рішення виявився неефективним спростовуються висновками Верховного Суду. Також про це вказують зміни в законодавстві, які прямо вказують на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора на підставі судового рішення не потребують додаткового визнання речових прав. Отже, у задоволенні позовної вимоги позивача про визнання права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2021 року вже було задоволено позовні вимоги позивача та відповідно до висновків Верховного Суду було належним та ефективним способом захищено порушені права та інтереси позивача, повторне звернення до суду порушує принцип юридичної визначеності. Крім того, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України 2012 року, і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

21.01.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Пересунько С.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк»), яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» було власником нерухомого майна, зокрема квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , але на даний час реєстрація права власності за Банком скасована судом. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2023 у справі №761/20579/23 на ряд об?єктів нерухомості, які на праві власності належать АТ «Сенс Банк», у тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешт як на речові докази у кримінальному провадженні №0000463, шляхом заборони приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, службовим особам АТ «Сенс Банк» вчиняти будь-які дії щодо зміни власників (відчуження) вищезазначених об?єктів нерухомості. Згідно з відомостями наданих позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно особою, в інтересах якої встановлено обтяження щодо спірної квартири, є Бюро економічної безпеки України (орган, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні), а особою, права якої обтяжено АТ «Сенс Банк». Даний позов є безпідставним, так як, у провадженні Вишгородського районного суду Київської області вже розглядалась цивільна справа про визнання дій протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію. Позивач вказує, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021 у справі №363/1685/18 залишається не виконаним, оскільки через зміни законодавства, що відбулись протягом тривалого розгляду справи, визначений позивачем спосіб захисту свого права на момент виконання судового рішення виявився неефективним, але це є не так відповідно до судової практики. Крім того, порядок скасування арешту майна в рамках кримінального провадження передбачений ст. 174 КПК України.

27.02.2025 року до суду від представника позивача адвоката Каверіної В.П. надійшли пояснення у справі в яких вказано, що позивач опинився у ситуації, за якої він не може в інший спосіб, окрім як судовий, захистити своє право, а саме право власності на квартиру. Позивач вимушений звернутися до суду саме із такими позовними вимогами, оскільки через обставини, що не залежали від позивача, а саме через зміни у законодавстві та через протиправність дії сторонніх осіб, що призвели до відкриття щодо них кримінального провадження та як наслідок накладення арешту на майно, вбачається висока ймовірність неможливості реального повернення у власність Позивача Квартири, яка за протиправних дій ПАТ «УКРСОЦБАНК» вибула з його володіння. В спростування тверджень відповідача та третьої особи щодо «намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення», представник позивача зазначила, що позов про визнання права власності за ОСОБА_1 на Квартиру у суді не розглядався. Предметом позову, за яким винесено рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021р. у справі 363/1685/18 було визнання протиправними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасування рішення державного реєстратора Максюти Д.В., Комунальне підприємство «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40560307 від 10.04.2018 року. Так, по своїй суті право власності на квартиру мало б бути повернуто у стан, що існував до відповідної протиправної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, що здійснюється державним реєстратором. На момент подачі позову у справі №363/1685/18 такий захист був достатнім. Але на момент набрання судовим рішенням сили 21.02.2022р. воно не могло бути виконано, оскільки суперечило нормам закону, а саме ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній на той момент редакції: а саме потребувало «одночасного визнання, зміни чи припинення таким рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства». Зміна в подальшому зазначеної норми, не призвела до правової визначеності у її правозастосуванні та реалізації прийнятого судового рішення.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Храновський В.М. в судовому засідання позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представники відповідача адвокат Пересунько С.С. та Бюро економічної безпеки України Журавльова Д.Д. в судовому засідання просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на неефективний спосіб захисту, що обраний позивачем.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.08.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продаж квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Семенюк Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №2260.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15736274 від 29.08.2007 року.

23 серпня 2007 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Семенюк Т.В. за реєстровим номером 2262.

Згідно п. 1.1 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_3 .

10 квітня 2018 року Державний реєстратор Комунального підприємства «ПРІОРІТЕТ» Максюта Д.В. прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №363/1685/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2022 року, визнано протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано рішення державного реєстратора Максюти Дмитра Вікторовича, Комунальне підприємство «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10.04.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2023 року у справі №761/20579/23 на ряд об`єктів нерухомості, які на праві власності належать АТ «Сенс Банк», у тому числі спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (об`єкт під номером 72 ухвали), накладено арешт як на речові докази у кримінальному провадженні №0000463, шляхом заборони приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, службовим особам АТ «Сенс Банк» вчиняти будь-які дії щодо зміни власників (відчуження) вищезазначених об`єктів нерухомості.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №364129022 від 01.02.2022 року вбачається, що 04.07.2023 року на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2023 року у справі №761/20579/23 накладено арешт, особа в інтересах якої встановлено обтяження - Бюро економічної безпеки України, особою, права якої обтяжено АТ «Сенс Банк».

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У ч. 2 ст. 331 ЦК України вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 та від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18 міститься правовий висновок про те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній до 16 січня 2020 року, унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону №1952-IV викладено в новій редакції.

Так, відповідно до абзаців 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній з 16 січня 2020 року до 26 липня 2022 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній з 26 липня 2022 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17.

Відтак, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Під час судового розгляду судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №363/1685/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2022 року, визнано протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано рішення державного реєстратора Максюти Дмитра Вікторовича, Комунальне підприємство «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10.04.2018 року.

Враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини та оскільки рішення державного реєстратора Максюти Дмитра Вікторовича, Комунальне підприємство «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10.04.2018 року скасовано, що тягне за собою припинення зареєстрованого за відповідачем права власності на нерухоме майно та фактично усуває правові наслідки, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на квартиру.

Щодо позовної вимоги про скасування арешту з майна.

Судом встановлено, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.06.2023 року у справі №761/20579/23, як на речові докази у кримінальному провадженні №0000463

Порядок скасування арешту майна, накладеного в порядку кримінального судочинства, визначено у статті 174 КПК України, відповідно до положень якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, у разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи що арешт на спірну квартиру накладено ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження, тобто у порядку, визначеному нормами кримінального процесуального законодавства, враховуючи спеціальний характер такого заходу та компетенцію органів, що його застосовують, питання про зняття арешту з майна має вирішуватися виключно слідчим суддею, який уповноважений розглядати відповідні клопотання у межах цього ж кримінального провадження.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді звернення до суду в порядку цивільного судочинства із вимогою про зняття арешту не відповідає встановленому законом порядку та не може бути ефективним засобом захисту його прав. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.12.2025 року.

Головуючий: М.Б.Баличева