ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 693/412/24
Провадження № 22-ц/821/1719/25
категорія: 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, у складі: головуючої судді Коцюбинської Ю. Д., повний текст рішення складено 15 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самодерженкова Т. О. звернулася до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з жовтня 2004 року по червень 2018 року сторони проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою.

Сторони були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет, здійснювали спільні подорожі та відпочинок, в цілому між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

На момент спільного проживання однією сім`єю жодна із сторін у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

За час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що з травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживали у домоволодінні розташованому у АДРЕСА_1 , яке було придбане 10 лютого 2011 року разом з земельною ділянкою для забезпечення житлових потреб сім`ї.

Вищенаведене нерухоме майно було придбане та облаштоване за рахунок спільного бюджету, сформованого у тому числі із заробітної плати позивачки.

У подальшому, утримання домоволодіння та земельної ділянки здійснювалося сторонами також спільно.

Крім того, під час прийняття рішення Дільничним судом Фрейберга за кримінальною справою 4Ds140Js20293 відповідач посилався на те, що більшість часу перебуває в Україні в позашлюбних відносинах, від яких має 7 місячну дитину.

Датою припинення фактичних шлюбних відносин позивачка вважає 05 червня 2018 року.

Крім придбання за спільні кошти вищевказаного нерухомого майна, у період спільного проживання сторонами за рахунок спільних коштів було засновано 12 суб`єктів підприємницької діяльності. В зазначених підприємствах позивач та відповідач виступали співзасновниками. На всіх заснованих підприємствах ОСОБА_1 була керівником.

Вказує, що статутний капітал іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» був сформований у 2007 році за рахунок особистих грошових коштів позивачки, оскільки відповідач на той час не мав доходу на території Україні. Але враховуючи те, що підприємства, засновані іноземними громадянами мали пільги, то було вирішено, що засновником за статутними документами буде ОСОБА_2 . Жодних іноземних інвестицій відповідачем не було здійснено. У подальшому ОСОБА_1 стала керівником даного підприємства.

Відповідно до фінансової звітності за 2023 рік, яка є в доступі на сайті YouControl, вартість частки учасника складає 535400 грн, яка була розрахована наступним чином:

-вартість необоротних активів на 31.12.2023 становить - 152623 грн;

-вартість оборотних активів на 31.12.2023 становить - 758399 грн;

-вартість зобов`язань на 31.12.2023 становить - 375622,00 грн.

Таким чином вартість частки станом на 31.12.2023 становить: 152623 грн + 758399 грн 375622 грн = 535400 грн.

Просила визнати за поважні підстави пропуску строку на звернення за захистом свого порушеного права та поновити його.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності частку учасника в статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна» та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 267700 грн, як компенсацію ринкової вартості частки у статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності частку учасника в статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 267700 грн, як компенсацію ринкової вартості частки у статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2677 грн.

Рішення мотивоване тим, що позивачкою доведено факт проживання із відповідачем однією сім`єю, без укладення шлюбу з 2004 року. ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі 01.02.2005. Формування статутного фонду закінчено 01.02.2008, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі, вартість якої відповідачем під сумнів не поставлена.

Щодо позовної давності, то суд дійшов висновку, що позивачці було відомо про порушення свого права з травня 2018 року. До суду ОСОБА_1 звернулась 11.11.2020 з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, розподіл майна та стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 05.12.2022 позовна заява залишена без розгляду, яка постановою Черкаського апеляційного суду 21.02.2023 скасована, а постановою Верховного Суду від 31.05.2023 касаційна скарга задоволена, а ухвала суду першої інстанції від 05.12.2022 залишена без змін.

Оскільки з «первинним» позовом позивачка звернулася 11.11.2020, тобто в межах строку позовної давності, не мала можливості звернутись із іншим позовом до винесення кінцевого рішення, рішення Верховного Суду прийнято 31.05.2023, тобто вже під час дії воєнного стану, коли перебіг позовної давності був зупинений, відсутні підстави вважати, що позивачкою пропущений строк позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Фатєєв А. О., вважаючи його незаконним та необґрунтованим оскаржив його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2025 року, а в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою при поданні до суду відповідної позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджено реальність проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем протягом жовтня 2004 року червня 2018 року, тобто 14 річного періоду, зокрема факту ведення спільного домашнього господарства та спільного побуту, наявності єдиного спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (купівля майна для спільного користування та участі у витратах на утримання житла, піклування один про одного та взаємної турботи, наявності спільних відпочинків та святкувань спільних свят та сімейних світлин, спільних фотографій та інших обставин притаманних членам однієї родини.

Зазначає, що відповідач завжди хотів мати дітей, проте ніколи не планував створювати сім`ю із жінкою (матір`ю дітей) на території України, у тому числі проживати із нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Про таку життєву позицію була дуже добре обізнана позивачка, яка теж хотіла мати дітей, тому сторони домовились про такі партнерські відносини.

Для вказаних цілей відповідачем було придбано для дітей у спільну часткову власність 2/3 будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

У вказаному будинку проживала виключно позивачка з дітьми. Наголошує, що у сторін різні адреси проживання.

З приводу створення ІП «Агро-Вільд Україна», то відповідачем було прийнято рішення про створення підприємства одноособово, ще до моменту знайомства із ОСОБА_1 .

Наголошує, що жодних доказів, якими підтверджено знайомство ОСОБА_1 до вересня 2005 року з боку позивачки не надано.

01.02.2005 зареєстроване ІП «Агро-Вільд Україна» та до статутного капіталу внесені виключно особисті кошти відповідача. При цьому, з 01.01.2007 ОСОБА_1 почала працювати на посаді менеджера маркетингу ІП «Агро-Вільд Україна» і за дорученням керівника здійснювати переклади на німецьку/українську мову на цьому підприємстві, оскільки за професією Піскарьова Н. С. є перекладачем, закінчила у 2002 році Київський національний лінгвістичний університет за спеціальністю «Мова та література (німецька мова), кваліфікація філолог, викладач німецької мови та зарубіжної літератури».

Також зазначає, що позивачці безпідставно поновлено строк звернення до суду з даним позовом, строк давності за яким сплив ще у червні 2021 року.

Щодо правової допомоги зазначає, що за представництво інтересів в суді апеляційної інстанції скаржником сплачено фіксовану суму 25000 грн.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Самодерженковою Т. О. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд залишити судове рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15.07.2025 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам у справі, а судом першої інстанції було прийняте законне і обґрунтоване рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права

На думку позивачки, показами свідків та іншими доказами доведений факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, без укладення шлюбу з 2004 року.

Щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права, зазначає, що позивачка звернулася до суду в межах строку дії позовної давності.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Відповідно до довідки № 317/18 за реєстрацію особи громадянином України виданої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вайден, Німеччина, вбачається, що останній набув громадянства України на підставі ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до громадянства України зазначена особа є громадянином України з 21.03.2008 (т. 1 а.с. 16).

Згідно з довідкою № 316/18 про реєстрацію особи громадянином України виданої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці м. Київ, остання набула громадянства України на підставі ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до громадянства України зазначена особа є громадянкою України з 20.09.2016 (т. 1 а.с. 17).

З довідки № 318/18 про реєстрацію особи громадянином України виданої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці м. Вайден, Німеччина вбачається, що остання набула громадянства України на підставі ЗУ «Про громадянство України». Відповідно до громадянства України зазначена особа є громадянином України з 28.12.2012 (т.1 а.с. 18).

Згідно з копією свідоцтва про походження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у графі батько вказано - ОСОБА_9 , у графі мати вказано - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 159 від 13.10.2016, у графі батько вказано - ОСОБА_2 , у графі мати вказано - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 21).

З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 10.06.2013 вбачається, що ОСОБА_1 , проживаючи за адресою: с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області про те, що до складу сім`ї (зареєстрованих) входить ОСОБА_2 голова, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 син, ОСОБА_11 донька (т. 1 а.с. 25).

Згідно із копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю., ОСОБА_12 продавець передає у власність, а покупець ОСОБА_2 приймає і зобов`язується оплатити на нижчевикладених умовах земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0143, яка належить продавцю. Площа земельної ділянки, що відчужується складає 0,1500 га. Місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26-27).

Відповідно до копії рішення Дільничного суду Фрейберга по кримінальній справі від 02.12.2008, обвинувачений ОСОБА_13 , посилався, що більшість часу перебуває в Україні, проживає у позашлюбних відносинах. Від цих відносин має 7-ми місячну дитину (т. 1 а.с. 32-34).

У копії позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, розподілу майна та стягнення аліментів, зареєстрованої у суді 11.10.2020 зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із жовтня 2004 року та до травня 2018 року проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою (т. 1 а.с. 100-103).

Відповідно до договору купівлі-продажу садового будинку від 12.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріально округу, ОСОБА_14 продав, а покупці ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 купують у спільну часткову власність (по 1/3 частці кожен) садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 202).

Згідно до заяви ОСОБА_1 від 19.09.2018, остання стверджувала, що в зареєстрованому шлюбі вона не перебуває, купує 1/3 частку житлового будинку за особисті кошти та приймає його в особисту приватну власність (т. 1 а.с. 203).

З розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 20.07.2018 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано дозвіл на вчинення правочину щодо нерухомого майна - договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я їх малолітніх дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в рівних долях (т. 1 а.с. 207).

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 12.05.2015 (т. 1 а.с. 211-213).

Згідно інформації наданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Гатненською сільською радою Фастівського району Київської області від 07.07.2022 № 322, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 19.09.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 214).

Відповідно до інформації наданої Жашківською міською радою Черкаської області від 28.12.2020, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області станом на 10.06.2013 не проживали (т. 1 а.с. 216).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або проживаючих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 26.06.2018, виданій ОСОБА_1 , проживаючій за адресою: с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області про те, що до складу сім`ї (зареєстрованих) входить ОСОБА_1 заявник, ОСОБА_3 син, ОСОБА_11 донька, ОСОБА_5 донька. ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 , але на даний час проживає разом із дітьми у с. Вільшанка Жашківського району Черкаської області (т. 1 а.с. 217).

Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 10.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю., ОСОБА_12 продавець передає у власність, а покупець ОСОБА_2 приймає і зобов`язується оплатити домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 67).

ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі 01.02.2005 (т. 1 а.с.42). Формування статутного фонду закінчено 01.02.2008 (т. 1 а.с. 41).

З фінансової звітності за 2023 рік, яка є в доступі на сайті YouControl вбачається, що вартість частки учасника складає 535400 грн (т. 1 а.с. 41-64).

Згідно з п 1.2 Статуту ІП «Агро-Вільд Україна», в редакції від 14.02.2008, засновником Товариства є ОСОБА_13 (т.1 а.с. 161-166).

Відповідно до Наказу № 01/5/G засновника ІП «Агро-Вільд Україна» ОСОБА_9 , генеральним директором ІП «Агро-Вільд Україна» призначено Вільда Бертольда Карлап Алоїса (т.1 а.с. 168).

Згідно з Контрактами на управління підприємством № 1 від 08.05.2007, № 1-2 від 08.05.2008, від 08.05.2009, орган управління ІП «Агро-Вільд Україна» в особі Вільда Бертольда Карла Алоїса, укладено контракт на безпосереднє управління підприємством із Вільдом ОСОБА_13 (т.1 а.с. 169-178).

Відповідно до Рішення ОСОБА_2 , відповідно до вимог ГК України, ЗУ «Про господарські товариства», п. 5.1 Статуту ІП «Агро-Вільд Україна» та наказу ІП «Агро-Вільд Україна» № АВ-13 від 08.05.2010, з 09.05.2010 менеджера маркетингу ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки генерального директора ІП «Агро-Вільд Україна» (т. 1 а.с. 180-181).

Згідно з Контрактом на управління підприємством № 1/11 від 01.01.2011, Додатковими угодами до Контракту на управління підприємством № 1/11 від 01.01.2011 від 30.12.2013, № 2 від 30.12.2016, орган управління ІП «Агро-Вільд Україна» в особі Вільда Бертольда Карла Алоїса, укладено контракт на безпосереднє управління підприємством із ОСОБА_1 з 01.01.2011 по 31.12.2019 (т.1 а.с. 184-188).

Рішенням засновника ІП «Агро-Вільд Україна» Вільда Бертольда Карла Алоїса від 30.05.2018 звільнено ОСОБА_1 із посади генерального директора ІП «Агро-Вільд Україна» (т.1 а.с. 189).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що із відповідачем по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2004 року по червень 2018 року та просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності частку учасника в статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна» та стягнути з відповідача компенсацію ринкової вартості частки у статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна».

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 не заявлялось вимоги про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, слід зазначити, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц погодилась з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК).

Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення такої справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (пункт 32) викладено висновок, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують вимоги та заперечення, у мотивувальній частині судового рішення.

Суд першої інстанції встановив факт спільного проживання сторін у справі однією сім`єю, без укладення шлюбу з 2004 року, а враховуючи, що ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі 01.02.2005, а формування статутного фонду закінчено 01.02.2008 року, дійшов висновку, що позивачка має право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі, яка відповідачем під сумнів не поставлена.

З вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічні висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 569/8637/21 (провадження № 61-430св23).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 зазначено, що для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів».

У постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства, набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).

Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі 01.02.2005, формування статутного фонду закінчено 01.02.2008.

Позивачка, стверджуючи, що вона із відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2004 року, не надала доказів на підтвердження вказаної обставини.

Дійсно, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є троє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте будь-яких доказів, що вони проживали з жовтня 2004 року разом, вели спільне господарство у спірний період, матеріали справи не містять.

Із наданих свідками показів також не можна зробити висновку про доведеність факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, адже частково висновок, що сторони є сім`єю сформовано зі слів, а не власних висновків.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 зазначав, що у гостях в Україні у Бертольда він не був.

Слід також зазначити, що пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між сторонами є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних.

Будь-яких фото, доказів спільних покупок, поїздок, спільного відпочинку, матеріали справи також не містять.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що досліджені письмові докази у сукупності з показаннями свідків не доводять факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, і не свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце з жовтня 2004 року по червень 2018 року, в тому числі з 01.02.2005 по 01.02.2008, усталені стосунки, які притаманні подружжю.

В позовній заяві ОСОБА_1 також зазначала, що кошти на створення статутного капіталу ІП «Агро-Вільд Україна» надавала виключно вона, однак будь-яких доказів в підтвердження вказаної обставини вона не надала.

З матеріалів справи вбачається, що обов`язки генерального директора ІП «Агро-Вільд Україна» менеджер маркетингу ОСОБА_1 почала виконувати з 09.05.2010, а з 30.05.2018 її звільнено із займаної посади. Тобто посаду директора за контрактом із єдиним засновником ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_2 , вона обіймала з 09.05.2010, вже після формування статутного капіталу Товариства.

Оскільки надані позивачкою докази не підтвердили обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання статутного капіталу ІП «Агро-Вільд Україна» спільною сумісною власністю, апеляційний суд дійшов висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, вимога про стягнення компенсації ринкової вартості частки у статутному капіталі ІП «Агро-Вільд Україна» є похідною від встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Відтак, перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2025 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надала доказів, які б підтверджували наявність між нею та відповідачем сталих відносин, притаманних подружжю.

Доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги слід стягнути з позивачки ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4015,5 грн за подачу апеляційної скарги та 2677 грн судового збору за подачу позову, оскільки ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 01.04.2024 останній було відстрочено його сплату до ухвалення судового рішення у справі.

Крім того, в апеляційній скарзі містяться докази понесення скаржником витрати на професійну справничу допомогу у розмірі 25000 грн в суді апеляційної інстанції, що підтверджено такими доказами: ордером на надання правничої допомоги № 1972454 ОСОБА_2 адвокатом Фатєєвим А. О., зокрема в Черкаському апеляційному суді, договором № 227/21 про надання правової допомоги від 23 вересня 2021 року, укладеним між АО «Грибенников та Фатєєв» та Бертольдом Карлом Алоїсом, додатковою угодою № 3 до договору № 227/21 про надання правової допомоги від 23 вересня 2021 року, де в п. 2 сторони домовились про фіксований розмір гонорару адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 25000 грн, актом наданих послуг № 24 від 08 серпня 2025 року на суму 25000 грн та рахунком на оплату № 18 від 23 липня 2025 року.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи доведеність витрат скаржника на професійну правничу допомогу, відсутність заперечень сторони позивача щодо розміру гонорара адвоката Фатєєва А. О., колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 15 липня 2025 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4015,5 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Держави 2677 грн судового збору за подачу позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков