Номер провадження: 22-ц/813/3902/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Бескровного Я.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона з 29 січня 2011 року перебуває у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано 01 лютого 2013 року. Відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі по 1/3 частини заробітку відповідача на кожну дитину, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до досягнення повноліття дітьми, який за зверненням відповідача ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу, щомісячно з 24 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Представник відповідача подала до суду відзив, у якому з позовом погодилася частково, просить суд стягувати аліменти у розмірі частини його доходу, мотивуючи тим, що має аліментні зобов`язання щодо своє матері у розмірі 1/6 частини доходу, а судовий наказ від 01 листопада 2019 року про стягнення аліментів визнано таким, що не підлягає виконанню.

У відповіді на відзив сторона позивача зазначила, що вживала належним чином заходи щодо стягнення аліментів, тому вимогу про стягнення аліментів з 24.10.2019 вважає законною. Щодо розміру аліментів зазначила, що аліментні зобов`язання відповідача складатимуть 1/6+1/6+1/6, що не перевищує половини розміру доходу відповідача. Також заперечувала проти зарахування в рахунок сплати аліментів добровільно понесених відповідачем витрат на придбання речей дітям.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 24.10.2019 року до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судові витрати 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 30.08.2024 до повноліття дітей, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що:

- суд першої інстанції не врахував, що 04 липня 2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню судового наказу № 947/25953/19 від 01 листопада 2019 року, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року задоволена, що, як вважає скаржник, свідчить про те, що позивачка неправомірно стягувала з відповідача аліменти, а тому у позивачки не було жодних підстав для того, аби заявити вимогу про стягнення аліментів за минулий час;

- відповідач жодним чином не відмовляється від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей та систематично перераховує грошові кошти на банківський рахунок позивача на утримання дітей, а також бере участь у додаткових витратах на дітей;

- не врахував суд першої інстанції того, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив задовольнити позов частково;

- обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати, однак позивачка жодних доказів на підтвердження цього не надала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що твердження відповідача про відсутність доказів ухилення останнього від сплати аліментів спростовуються розрахунками заборгованості за аліментами, а платежі відповідача у вигляді аліментів з моменту її звернення до суду, а саме з 24 жовтня 2019 року, що стягувалися в порядку виконавчого провадження № 6080024 та після його закриття з вересня 2024 року - у добровільному порядку, носять нерегулярний характер, відповідач самостійно на власний розсуд визначає їх розмір, який є значно меншим, ніж передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, від ОСОБА_1 та від представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Хижняк А.В. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує дітям право на гідний (належний) рівень життя. Пряма відповідальність за створення належних умов, в рівній мірі лежить на батьках, оскільки згідно норм сімейного законодавства батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дітей.

Відповідно до статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Частиною 1 статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, часом початку стягнення яких позивачка вважає час її первісного звернення до суду за видачею судового наказу про стягнення аліментів, яким є 24 жовтня 2019 року, а відповідач наполягає на стягненні з нього аліментів лише, починаючи з часу звернення до суду із теперішнім позовом 30 серпня 2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги повністю та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, починаючи з часу звернення позивачки за видачею судового наказу, суд виходив з внормованості такого ст. 191 СК України та наявністю по справі відповідних підстав для стягнення аліментів за минулий час.

Доводи та вимоги апеляційної скарги свідчать про те, що фактично рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки за минулий час, а щодо розміру стягнутих аліментів воно не є предметом апеляційного перегляду.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує такі висновки.

Так, судом вірно встановлено та ніким по справі не оскаржується, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, батько мешкає окремо.

Судовим наказом № 947/25953/19 від 01.11.2019, за видачею якого ОСОБА_1 звернулася до суду 24 жовтня 2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , та аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2024 у справі № 947/25953/24 судовий наказ № 947/25953/19 від 01 листопада 2019 року, виданий Київським районним судом м. Одеси, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , та аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , - визнано таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.11.2024 у справі № 521/16919/24 стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2024 року і довічно. Рішення набрало законної сили.

Тлумачення частини другої статті 191 СК України свідчить, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що позивачем по справі належними та допустимим доказами у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України доведено, що вона раніше вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дітей, про що свідчить її звернення до суду за видачею судового наказу про видачу документів 24 жовтня 2019 року, що відповідачем не оспорюється.

Більш того, позивачкою надано докази того, що судовий наказ пред`являвся нею на виконання до виконавчої служби та виконувався, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, зробленим державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального УМЮ (м. Одеса), проте відповідачем суду не надано доказів належного виконання вказаного наказу під час його дії.

Саме вказані обставини судом вірно оцінено як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

З урахуванням першочергового забезпечення якомога найкращого забезпечення прав дітей, у тому разі і на матеріальне забезпечення від батьків, за вищенаведених обставин судом вірно вирішено стягнути аліменти за минулий час, а саме з часу звернення позивачки до суду за видачею судового наказу з 24 жовтня 2019 року.

Проте, часткового слушними є доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, оскільки рішення потребує зміни в частині того, що стягуючи аліменти за минулий період, слід зазначити про врахування до таких сум можливого часткового виконання відповідачем судового наказу.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення та зазначенню про врахування під час стягнення аліментів за минулий час сум, сплачених відповідачем на виконання судового наказу.

В іншій частині рішення суду як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, доповнивши абзац другий резолютивної частини після слів «до повноліття дітей» словами «з урахуванням фактично сплачених ОСОБА_2 аліментів на виконання судового наказу Київського районного суду м. Одеси № 947/25953/19 від 01 листопада 2019 року» та змінивши мотивувальну частину рішення в наведеній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 грудня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький

.