Справа № 712/9776/25
Провадження № 2-др/712/112/25
05 грудня 2025 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Пономаря В.О.
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лісовенка Дмитра Ігоровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.11.2025 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 1 366 128,00 грн та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.

Представник позивачки адвокат Лісовенко Д.І. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, в обґрунтування якої вказує, що в позовній заяві було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у сумі 57 000,00 грн, із яких 15 000,00 грн витрати на проведення експертизи, 42 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, та повідомлено про намір подати докази понесення цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження заявлених витрат до суду подано висновок експертного будівельно-технічного дослідження, договір-доручення про надання правничої допомоги з додатковою угодою, акт наданих послуг та платіжну інструкцію. У зв`язку з цим представник позивача просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 000,00 грн і витрати на проведення експертизи в розмірі 15 000,00 грн.

Представник відповідачки адвокат Дубров Є.В. подав до суду заперечення на зазначену заяву, в яких просить відмовити у її задоволенні повністю, посилаючись на те, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн та витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в сумі 15 000,00 грн є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт, а також не підтверджені належними і допустимими доказами. Зазначає, що категорія цієї справи не є складною, має сформовану судову практику, а представник позивачки здійснював аналогічне представництво в іншій цивільній справі № 712/9763/25 за тим самим фактом пожежі, у зв`язку з чим підготовлені процесуальні документи є шаблонними і не потребували значних часових витрат. Наголошує, що судові засідання проводилися в режимі відеоконференції, не вимагали від представника позивачки витрат на переїзди чи значної підготовки, а до заяви не додано належних доказів фактичної сплати гонорару (прибуткових касових ордерів, платіжних документів, детального опису наданих послуг), що унеможливлює перевірку реальності та неминучості таких витрат. Щодо витрат на експертизу представник відповідачки звертає увагу, що платіжна інструкція містить лише загальне призначення платежу «сплата за будівельно-технічне дослідження» без зазначення конкретного об`єкта, відсутні рахунки ТОВ «Контакт-Сервіс» на оплату послуг, а в аналогічній справі щодо того ж об`єкта нерухомості вартість дослідження відрізняється на 3 000,00 грн, що викликає сумніви в об`єктивності заявленої суми. У зв`язку з цим вважає недоведеним факт понесення позивачкою витрат на експертизу саме в заявленому розмірі та у даній справі і просить суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025 заяву прийнято до розгляду, який вирішено проводити 05.12.2025 без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Судом установлено, що у позові позивач зазначив, що орієнтовний розмір витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги та витрат на проведення експертизи становить 57 000,00 грн.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правову (правничу) допомогу представником позивача до матеріалів справи долучено:

-договір-доручення про надання правничої допомоги від 21.05.2025, відповідно до п. 4.2 якого гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою;

-додаткову угоду до зазначеного договору, якою конкретизовано розмір гонорару адвоката та порядок його сплати за представництво у цій справі в сумі 42 000,00 грн.

Оцінюючи наведені докази у сукупності, суд виходить із такого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), викладено такі висновки щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу:

«Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У розумінні умов ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.

Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку, суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

У постановах від 19.02.2022 № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення».

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 та від 10.11.2021 у справі № 329/766/18.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Ця позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

З урахуванням наведеного, вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки, суд бере до уваги, що за змістом поданих до справи договору-доручення про надання правничої допомоги, додаткової угоди до нього та акта наданих послуг між позивачкою та адвокатом Лісовенком Д.І. узгоджено фіксований розмір винагороди за представництво інтересів у даній справі, визначено перелік дій адвоката та підстави для нарахування гонорару. Ці документи підтверджують дійсність договірних відносин між позивачкою та адвокатом, факт надання правничої допомоги у цій справі, а також узгоджений сторонами розмір гонорару.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що обсяг фактично виконаних адвокатом робіт не був значним: адвокатом підготовлено й подано до суду позовну заяву з додатками (у тому числі здійснювалися адвокатські запити з метою збирання доказів), а також прийнято участь у двох судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Суд також враховує доводи представника відповідачки про те, що адвокат Лісовенко Д.І. здійснював представництво позивачки в іншій цивільній справі, пов`язаній із тим самим фактом пожежі, у зв`язку з чим частина підготовлених процесуальних документів могла бути використана з урахуванням вже наявної правової позиції та доказової бази. Сам по собі факт повторного звернення до суду за схожих фактичних обставин не свідчить про відсутність проведеної роботи адвоката у цій справі, проте свідчить про відсутність необхідності у здійсненні значного додаткового обсягу підготовчих дій.

Ураховуючи викладене, а також характер спірних правовідносин (відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пожежі), відсутність у справі значного обсягу складних технічних чи фінансових розрахунків, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000,00 грн є надмірною та не відповідає критеріям розумності й співмірності.

З урахуванням заперечень представника відповідачки, наведених вище критеріїв, обсягу фактично виконаних адвокатом робіт, значення спору для позивачки та розміру задоволених позовних вимог суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає розумній необхідності в цій справі, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в меншому розмірі, ніж заявлено, а саме в розмірі 10 000,00 грн. У решті суми витрат на професійну правничу допомогу заява про їх стягнення підлягає відхиленню як така, що не відповідає критеріям співмірності та розумності.

Щодо витрат на проведення будівельно-технічного дослідження з урахуванням наступного.

Частиною 6 ст. 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У ч. 9 ст. 139 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок № 24/25/буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 21.05.2025 та платіжну інструкцію від 03.06.2025, відповідно до якої позивачем за проведення експертизи сплачено 15 000,00 грн.

Суд, враховує, що вказана експертиза проведена до відкриття провадження у цій цивільній справі, проте вважає, що сплачені позивачем кошти в сумі 15 000,00 грн за її проведення підлягають стягненню із відповідача, враховуючи те, що при вирішенні спору судом взято до уваги висновок експерта. Це узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22.

Відповідачем не доведено неспівмірність витрат на проведення зазначеного дослідження зі складністю справи, обсягом та характером виконаних експертом робіт, а також відсутність зв`язку цих витрат із розглядом даної справи. Сам по собі факт відсутності рахунку експертної установи та загальне формулювання призначення платежу у платіжній інструкції за наявності висновку експертного будівельно-технічного дослідження, складеного тим самим суб`єктом господарювання не є підставою для відмови у їх відшкодуванні.

З наданого висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 24/25/буд. від 21.05.2025 вбачається, що дослідження проводилося щодо об`єкта нерухомості, пошкодженого внаслідок пожежі, яка є предметом розгляду у цій цивільній справі, а отримані результати використані позивачкою для обґрунтування розміру заявлених до стягнення матеріальних збитків. Зазначений висновок було подано до суду, досліджено в судовому засіданні та покладено судом в основу висновків про розмір завданої матеріальної шкоди. Отже, витрати на проведення цього дослідження є такими, що безпосередньо пов`язані з розглядом справи, були необхідними для належного обґрунтування позовних вимог і сприяли всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин спору.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що витрати ОСОБА_1 на проведення експертного будівельно-технічного дослідження в сумі 15 000,00 грн є підтвердженими, реальними, необхідними та розумними за своїм розміром, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 в повному обсязі.

У цій справі позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 1 516 128,00 грн. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши із відповідачки 1 391 128,00 грн, що становить 91,7 % від загального розміру заявлених позовних вимог.

За таких обставин визначений судом розмір судових витрат позивачки, що підлягають розподілу між сторонами, становить 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 15 000,00 грн витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження, разом 25 000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 91,7 %, суд виходить із необхідності пропорційного покладення зазначених витрат на сторони.

Застосовуючи вказане співвідношення, суд виходить з того, що з 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на відповідачку ОСОБА_2 припадає 91,7 %, що у грошовому вираженні становить 9 170,00 грн, а з 15 000,00 грн витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження 91,7 %, що становить 13 755,00 грн. Усього з відповідачки підлягає стягненню 22 925,00 грн судових витрат (9 170,00 грн + 13 755,00 грн).

Відповідно решта 8,3 % зазначених витрат, а саме 830,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 245,00 грн витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження, усього 2 075,00 грн, залишається за позивачкою як такою, що відповідає незадоволеній частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 15, 133-134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Доповнити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2025 у справі № 712/9776/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 22 925,00 (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Пономар