Справа № 390/1073/25
26.11.2025 року Долинський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,
за участю секретаря Івочки Л.П.,
представників Горіна І.М., Тягун А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом виконавчого комітету Кропивницької міської ради в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гурівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,
Виконавчий комітет Кропивницької міської ради звернувся до суду з цим позовом в інтересах малолітніх, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до відповідачки ОСОБА_4 та просить відібрати у відповідачки малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав.
Позов мотивує тим, що відповідачка має дітей, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відомості про батька дітей записано згідно з ч. 1 ст. 135 СК України.
За місцем проживання дітей з відповідачкою було встановлено, що вона проживає з дітьми та своїм співмешканцем. У кімнаті в якій вони проживають разом брудно, умови для проживання, виховання та розвитку дітей не створені, відчувався сильний сморід, постільна білизна відсутня, дитячі речі брудні та розкидані по кімнаті, продукти харчування та приготовлена їжа відсутні. Діти перебували в занедбаному виді та брудні, а співмешканець позивачки з ознаками наркотичного сп`яніння, що особисто підтвердив під час спілкування.
За результатами проведення актів оцінки рівня безпеки дітей, рівень безпеки оцінено за ознакою «дуже небезпечно», що передбачає негайне відібрання дітей від матері. Дітей вилучено та влаштовано до Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна дитяча лікарня» Кіровоградської обласної ради.
Оскільки діяння матері складали безпосередню загрозу для життя та здоров`я дітей, органом опіки та піклування було прийнято рішення про негайне відібрання дітей.
Окрім цього, одна з дітей відповідачки проживає з бабою та перебуває на її утриманні.
На переконання виконавчого комітету Кропивницької міської ради ці обставини свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками.
У судовому засіданні представник виконавчого комітету Кропивницької міської ради Горін І.М. позов підтримав та попросив його задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, відзив до суду не подала, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала.
Оскільки відповідачка, яка повідомлялась про місце та час розгляду справи в судове засідання не з`явилась, не надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов не подала, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник виконавчого комітету Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Тягун А.М. у судовому засіданні не заперечувала проти позову.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України).
Судом установлено, що у відповідачки ОСОБА_4 є діти, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6-8).
Запис про батька дітей вчинено згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 50-51).
Актом обстеження умов проживання від 22 квітня 2025 року здійснено обстеження умов проживання та утримання дітей стосовно відповідачки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Було встановлено, що в кімнаті брудно, меблі поламані, білизна, продукти харчування та приготовлена їжа відсутні. Умови для проживання та виховання дітей не створені, відсутні ліжка, брудний та розкиданий одяг. Діти мають занедбаний вигляд та брудні. За цією адресою, окрім відповідачки проживають, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Відповідачка та діти не мають за цією адресою зареєстрованого місця проживання. ОСОБА_5 перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння (а. с. 10).
За змістом акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_3 , фактично здійснює за дитиною догляд ОСОБА_4 . Дитина через малолітній вік не може висловити свої думки. Наявні фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною, а саме опіки на шиї. За спостереженням за дитиною та її оглядом неможливо визначити, що з дитиною вступали в статеві зносини та/або вчинялися розпусні дії. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності, низький рівень гігієни дитини, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута в брудний одяг. Опитуванням особи, з якою перебуває дитина неможливо визначити, що дитина стала очевидцем злочину/правопорушення. У помешканні перебувають інші особи, які ймовірно під дією психотропних речовин. ОСОБА_5 особисто підтвердив, що перебуває в стані наркотичного сп`яніння. В помешканні за місцем проживання дитини дуже брудно, продукти харчування та приготовлена їжа відсутні, дитячі речі брудні, дитина тривалий час не оглянута лікарем. Помешкання, в якому проживає дитина не пристосоване для її проживання. Прийнято рішення про вилучення дитини. Мати дитини ознайомлено з результатом проведеної оцінки рівня безпеки. В акті вона від підпису відмовилась (а. с. 11-15).
За змістом акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_2 , фактично здійснює за дитиною догляд ОСОБА_4 . Дитина через малолітній вік не може висловити свої думки. Не виявлені фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною. За спостереженням за дитиною та її оглядом неможливо визначити, що з дитиною вступали в статеві зносини та/або вчинялися розпусні дії. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності, низький рівень гігієни дитини, поруч з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута в брудний одяг. Опитуванням особи, з якою перебуває дитина неможливо визначити, що дитина стала очевидцем злочину/правопорушення. У помешканні перебувають інші особи, які ймовірно під дією психотропних речовин. ОСОБА_5 особисто підтвердив, що перебуває в стані наркотичного сп`яніння. В помешканні за місцем проживання дитини дуже брудно, продукти харчування та приготовлена їжа відсутні, дитячі речі брудні, дитина тривалий час не оглянута лікарем. Помешкання, в якому проживає дитина не пристосоване для її проживання. Прийнято рішення про вилучення дитини. Мати дитини ознайомлено з результатом проведеної оцінки рівня безпеки. В акті вона від підпису відмовилась (а. с. 16-20).
Рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 29 квітня 2025 року № 409 відібрано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від матері ОСОБА_4 (а. с. 21).

Згідно з даними Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 5 травня 2025 року № 61/10.01-11, дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у своєї баби ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 22).

Тобто одна з малолітніх дітей відповідачки фактично з нею не проживала.

Висновком Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 14 жовтня 2025 року № 03-13/1855/1, з метою захисту прав та інтересів дітей, запобігання бездоглядності та безпритульності, є доцільним відібрання малолітніх, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від матері ОСОБА_4 . За цим висновком малолітній ОСОБА_1 з 21 квітня 2025 року проживає зі своєю бабою ОСОБА_6 . Відповідачка не цікавиться життям та здоров`ям дитини. 12 травня 2025 року двох інших дітей відповідачки передано бабі ОСОБА_6 . Дітей було тимчасово влаштовано до баби ОСОБА_6 , взято на облік як дітей, які залишилися без батьківського піклування. Мати не підтримує зв`язок з бабою, не приїздить до дітей, не цікавиться життям та здоров`ям дітей, а також подальшою долею дітей. ОСОБА_4 характеризується посередньо, до батьківських обов`язків ставилась безвідповідально (а. с. 65-67).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з чч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

У цій справі на переконання суду сукупністю належних та допустимих доказів, які досліджено в судовому засіданні доказано те, що відповідачка у справі ОСОБА_4 не здійснює належного догляду за своїми дітьми, не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, а враховуючи, що діти 2020, 2023 та 2024 років народження, відповідно внаслідок свого малолітнього віку не в змозі самостійно вчиняти дії, які є необхідними для існування людини, а відтак неправомірна поведінка матері становить пряму загрозу життю та здоров`ю дітей, оскільки за наявності такої поведінки матері діти позбавлені засобів до існування, а також для морального виховання. Враховуючи вік дітей, нагляд за ними та їх догляд є обов`язковими. У цьому конкретному випадку в інтересах дітей забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд вище зазначав, що положення ч. 1 ст. 170 СК України передбачають, що у разі відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, вона передається, зокрема органові опіки та піклування.

Отже, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відібрання у відповідачки дітей без позбавлення її батьківських прав та передання дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

До такого по суті висновку доходив Верховний Суд у постанові від 1 квітня 2020 року (справа № 473/1555/19-ц).

Необхідно наголосити, що відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав не є крайнім методом впливу на її поведінку, а внаслідок зміни матір`ю своєї поведінки діти підлягають поверненню.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з чч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, положеннями закону визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У разі коли після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У зв`язку з цим вимоги позивача про визначення окремих часток, які будуть стягуватись на утримання дітей після досягнення ними повноліття станом на тепер є необґрунтованими.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч. 4 ст. 170 СК України).

Відповідачка зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів у цій справі, суд виходить з презумпції фізичного здоров`я, як дітей, так і їх матері, оскільки інших відомостей про це сторони не надали.

Діти відповідачки зважаючи на їх вік, а саме те, що вони є малолітніми, відповідно мають незадовільне матеріальне становище, що суд враховує при визначенні розміру аліментів.

Суд робить висновок, що справедливим і розумним буде присудження аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 2422,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164, 170, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов виконавчого комітету Кропивницької міської ради в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Гурівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Відібрати в ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітніх дітей, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьківських прав та передати дітей виконавчому комітету Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь фізичної або юридичної особи (установи), яка буде здійснювати функції утримання (опіки, піклування) над дітьми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання цих дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 травня 2025 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) в дохід держави 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору (рахунок: UA0011525, банк: ГУК України у Кіровоградській області, код: 37993783, код класифікації бюджетів: 22030101).

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 5 грудня 2025 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський