"12" грудня 2025 р. Справа № 363/7208/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення перебування на утриманні малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 адвокат Костюкова В.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала до Вишгородського районного суду Київської області «позовну заяву», у якій просить встановити юридичний факт перебування на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно автоматизованого розподілу судової справи №363/7208/25 (провадження

№2-о/363/201/25) між суддями позовну заяву передано головуючому судді Лукач О.П.

Ознайомившись з змістом позовної заяви та доданими до неї документами, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з таких підстав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічна норма міститься у статті 15 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Так, адвокат Костюкова В.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту що має юридичне значення, звернення до суду назвала «позовна заява», та значила учасників провадження: позивач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони позивач та відповідача, треті особи (ст. 42, 49 ЦПК України).

Отже, стороною у справі позовного провадження є обов`язкова участь відповідача, про якого у «позовній заяві» ОСОБА_1 відомості відсутні.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а статтею 177 цього Кодексу документи, що додаються до позовної заяви.

Водночас, як убачається із нормативного обґрунтування права звернення ОСОБА_1 до суду про встановлення юридичного факту, його представник посилається на положення статті 315 ЦПК України, яка розміщена у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розділу IV ЦПК України «Окреме провадження» та якою встановлено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Також судом здійснено реєстрацію справи у окремому провадження за №2-о/363/201/25.

Порядок розгляду судом справ окремого провадження визначено нормами розділу IV ЦПК України.

Відповідно до положень частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Згідно із статтею 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі №643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для чого суду потрібно з`ясувати мету встановлення факту; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, у зв`язку з чим необхідно встановлювати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи.

Як роз`яснив Верховний Суд, юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В останньому випадку між цими особами виникає спір про право.

Так, як зазначено представником ОСОБА_1 , встановлення факту того, він, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має на утриманні двох спільних дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також дітей дружини від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у яких також є батько ОСОБА_3 , йому необхідно для реалізації його особистого права для оформлення в установленому порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до Указу Президента України № 64, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені

статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування.

Відповідно частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Тобто, метою звернення до суду з такою заявою є підтвердження за заявником ОСОБА_1 певного соціального-правового статусу для отримання від держави права на відстрочку від мобілізації під час дії воєнного стану та проведення військової мобілізації.

Встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні ОСОБА_1 за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою.

При цьому, жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним відповідних питань без встановлення цього факту заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Суд звертає увагу на те, що вимога про встановлення факту того, що заявник утримує дітей, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, оскільки вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Право на отримання відстрочки не є особистим немайновим правом особи. Питання здійснення батьківських обов`язків не є предметом судового розгляду в порядку окремого провадження, оскільки стосується прав та обов`язків обох батьків спільних дітей, а також батька двох інших дітей від попереднього шлюбу дружини, та інтересів самих дітей.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків дітей, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Встановивши мету подання заяви про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 чотирьох дітей, заявлені ним вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Факт перебування дітей на утриманні одного із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження.

У даному випадку має місце спір про право заявника на відстрочку від призову під час мобілізації, передбаченого статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У силу вимог частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_9 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, ОСОБА_10 , про встановлення факту, що має юридичне значення, беручи до уваги те, що з поданої до суду заяви вбачається спір про право.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення перебування на утриманні малолітніх дітей.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач