Номер провадження 6/754/393/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи:Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ-ФОРС» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.03.2016 року стягнуто з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 38850,43 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. 29.08.2016 державний виконавець Деснянського РВДВС у м. Києві ГТУЮ в м. Києві, відкрив виконавче провадження за заявою стягувача ПАТ «Альфа-банк». В ході ВП було накладено арешти на карткові рахунки та квартиру. 24.02.2017 року державний виконавець повернув виконавчий документ без виконання, в якому зазначив, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 24.02.2020 року. 21.09.2021 року ТОВ «Вердикт-Капітал» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про заміну стягувача, мотивуючи це тим, що 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500298302. 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/Веста відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК«ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500298302. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого право вимоги заборгованості за Договором кредиту № 500298302 перейшло від ТОВ «ФК «ВЕСТА» до ТОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.10.2021 було змінено сторону виконавчого провадження і ТОВ «Вердикт-Капітал» став новим кредитором.

Як зазначає заявник, 02.02.2023 року між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «КАМПСІС-ФІНАНС» було укладено договір № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги у тому числі, але не виключно, право вимоги до нього (заявника) за кредитним договором. 08.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС-ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» укладено договір № 08-05/23 про відступлення права вимоги (купівлю-продаж) прав вимоги у тому числі, але не виключно, право вимоги до нього (заявника) за кредитним договором. 27.10.2025 між ним та ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» було укладено угоду про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання, згідно п.3 якої сторони дійшли згоди про сплату ним 20 000,00 грн. до 15.11.2025 року за кредитним договором № 500298302 від 18.08.2012 року. 10.11.2025 року він сплатив зобов`язання у розмірі 20 000,00 грн. новому кредитору ТОВ «ДЕБТ-ФОРС». Також, припинення зобов`язання між сторонами підтверджується довідкою від 13.11.2025 року, виданою ТОВ «ДЕБТ-ФОРС», в якій вказується про відсутність фінансових (майнових) претензій у ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» до нього - ОСОБА_1 за кредитним договором та/чи Угодою про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання. Таким чином, між новим кредитором ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» та ним, як позичальником добровільно врегульовано питання щодо заборгованості за кредитним договором № 500298302 від 18.08.2012 року поза межами виконавчого провадження шляхом угоди про визначення заборгованості та сплати узгодженої заборгованості.

Посилаючись на викладене, заявник вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником, а тому просить задовольнити дану заяву.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представником заявника Цимбалюком М.Г. подано заяву про розгляд справи без його та заявника участі.

Відповідно до ч.3 ст. 443 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи та інших осіб.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.03.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 38850,43 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

На виконання вказаного рішення 06.06.2016 року було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Деснянському РВДВС у м. Києві ГТУЮ в м. Києві.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.10.2021 було замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт-Капітал».

02.02.2023 року між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «КАМПСІС-ФІНАНС» було укладено договір № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги у тому числі, але не виключно, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

08.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС-ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» укладено договір № 08-05/23 про відступлення права вимоги (купівлю-продаж) прав вимоги у тому числі, але не виключно, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

27.10.2025 між новим кредитором ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» та боржником ОСОБА_1 було укладено угоду про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання, згідно п.2, 3 якої боржник визнав, що його заборгованість перед стягувачем на момент укладання угоди складає 108 905,64 грн. і що сторони дійшли згоди про сплату боржником 20 000,00 грн. до 15.11.2025 року за кредитним договором № 500298302 від 18.08.2012 року.

Згідно п.6 даної угоди сторони визначили, що сума прощеного боргу складає 88 905,64 грн.

13.11.2025 року ТОВ «ДЕБТ-ФОРС» видано довідку про те, що ТОВ є новим кредитором за зобов`язаннями, що виникли за кредитним договором (договором позики) № 500298302 від 17.08.2012 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк». Цією довідкою новий кредитор підтверджує, що кредитний договір припинив свою дію з 11.11.2025 року в зв`язку із укладенням між позичальником та новим кредитором угоди від 27.10.2025 року про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання, за якою позичальником повністю виконані зобов`язання перед новим кредитором по кредитному договору та угоді. Фінансові (майнові) претензії у нового кредитора до позичальника за кредитним договором та/чи угодою відсутні.

Заявник просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що його обов`язок як боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням.

Суд вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо до суду на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року та статті 18 чинної редакції ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Як встановлено в судовому засіданні, обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником, про що свідчить довідка нового кредитора від 13.11.2025 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав та обставин для визнання виконавчого листа від 06.06.2016 року таким, що не підлягає виконанню у розрізі положень ст.432 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст.ст.34, 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи:Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ-ФОРС» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 754/17696/15-ц, виданий Деснянський районним судом міста Києва 06.06.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за Кредитним договором № 500298302 від 17.08.2012 року в розмірі 38 850,43 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: