НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/757/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року селище Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі судді Олійник А.О.,

з участю секретаря судового засідання Максимчука С.М.,

представника позивача адвоката Солов`я О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування,

установив:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У жовтні 2025 року позивач звернулась до суду із позовом про визнання за нею права на завершення приватизації земельних ділянок загальною площею 0,5 гектарів, для підсобного господарства на полі №471 згідно з рішенням виконавчого комітету Івашковецької сільської ради №121 від 27 травня 1997 року у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що вказаним рішенням спадкодавцю ОСОБА_2 виділено на полі №471 земельну ділянку площею 0,50 гектарів для розширення та ведення підсобного господарства. Однак за життя ОСОБА_2 приватизацію не завершив, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивач спадщину прийняла, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що є підставою для звернення позивача до суду.

Представник позивача адвокат Соловей О.В. позовну заяву підтримав, з підстав, викладених у позові. Також зазначив, що право на приватизацію земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 за рішенням суду позивач ще не реалізувала.

Від відповідача Новоушицької селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову.

Процесуальні дії у справі

29 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

01 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.спр.5 на звороті).

Відповідно до довідок №133, 134 від 27 березня 2024 року, сформованих на підставі погосподарських книг, ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та проживав один в АДРЕСА_1 (арк. спр. 6 на звороті).

15 вересня 2014 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого заповів усе майно ОСОБА_1 , про що свідчить заповіт (арк. спр. 6).

Рішенням виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області №121 від 07 травня 1993 року вирішено виділити ОСОБА_2 на полі №471 земельні ділянки для розширення та ведення особистих підсобних господарств загальною площею 0,50 га (арк.спр.7 на звороті). Відповідно до відповіді Новоушицької селищної ради від 24 жовтня 2025 року ОСОБА_2 із заявами щодо приватизації земельної ділянки площею 0,5 га для ведення особистого підсобного господарства на полі № 471, яка розташована в с. Івашківці, Новоушицької територіальної громади, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області не звертався (арк.спр.8).

Із матеріалів спадкової справи №294-2003 встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 25 березня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5277 га (арк.спр.20-31).

Позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка знаходилась у користуванні ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ (арк. спр. 7).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220, ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст.1217,1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зібрані по справі та досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки на підставі рішення виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області №121 від 07 травня 1993 року, але не встиг її завершити у зв`язку із смертю.

Суд вважає вказані доводи позивача безпідставними та помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 ЗК України 1990 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Приписами статті 9 ЗК України 1990 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 56 ЗК України 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч.1). За бажанням громадян їм додатково могли надаватися земельні ділянки у користування (ч.2).

Відповідно до статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Проте дія Декрету поширювалась на громадян, які вже мали у користуванні земельні ділянки, і умовою набуття за правилами Декрету № 15-92 права власності на земельні ділянки є те, що такі ділянки мали бути надані таким особам у користування раніше. Відповідно, передбачається, що межі такої земельної ділянки вже встановлено в натурі (на місцевості) та наявний певний документ про право на таку ділянку. У протилежному випадку, тобто у разі, якщо земельна ділянка раніше не перебувала у користуванні особи, яка виявила бажання її приватизувати, підлягав застосуванню загальний порядок щодо набуття у власність земельної ділянки, визначений статтями 17, 22, 23 ЗК України 1990 року.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 125 ЗК України 2001 року визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19 та від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20.

Отже, у даному випадку суд має встановити чи розпочав спадкодавець за життя процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та чи відмовлено позивачу у її завершенні.

Суд зазначає, що рішення виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області №121 від 07 травня 1993 року, на яке покликається позивач, не є підставою для виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення підсобного господарства, оскільки, по-перше воно прийняте некомпетентним органом - виконавчим комітетом, а не відповідною радою народних депутатів, що визначено статтями 17, 56 ЗК 1990 року; по-друге вказаним рішенням не передбачено виділення саме у власність земельної ділянки, а його зміст вказує на додаткове виділення у користування земельної ділянки для розширення підсобних господарств (ч.2 ст.56 ЗК 1990 року).

Окрім того, суд з відкритих джерел, зокрема відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, установив, що 16 липня 2025 року Новоушицький районний суд Хмельницької області прийняв рішення по справі № 680/295/25, яким позов ОСОБА_1 задовольнив, - визнав за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельних ділянок загальною площею 0,50 гектарів, з яких 0,25 гектари для обслуговування житлового будинку та 0,25 гектари для підсобного господарства згідно рішення №17 сесії 21 скликання Івашковецької сільської Ради народних депутатів Новоушицької селищної Ради від 01 квітня 1994 року № 1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Отже, право спадкодавця ОСОБА_2 щодо отримання безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га для ведення підсобного господарства реалізоване позивачем у судовому порядку.

Відтак наявність рішення виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області №121 від 07 травня 1993 року, на переконання суду, не свідчить про те, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки загальною площею 0,5 гектарів для ведення підсобного господарства, а тому підстави для завершення позивачем вказаної процедури приватизації відсутні.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Водночас, визнання відповідачем цього позову суперечить вимогам наведених судом норм права, тому не приймається до уваги судом.

Розподіл судових витрат

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн необхідно покласти на останню.

Керуючись ст.ст.2, 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування.

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 968,96 грн покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Новоушицька селищна рада, місцезнаходження: с-ще Нова Ушиця, вул. Подільська, 17, Хмельницької області, .

Суддя А. О. Олійник