Справа 202/7800/25
Провадження 2/206/3058/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Гаркуші В.В.,

за участю секретаря судових засідань Цибань Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

за участю позивача ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

09.10.2025 з Індустріального районного суду міста Дніпра до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла зазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій Позивач просив суд: зменшити розмір аліментів, утриманих з Позивача за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 жовтня 2021 р. у справі № 266/6460/21 від 26.08.2011 на користь Відповідача ОСОБА_2 щодо утримання дитини ОСОБА_3 до 1/8 частини заробітної плати щомісяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2021 р. № 266/6460/21 з Позивача утримуються аліменти накористь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітної плати та всіх видів доходів.

У зв`язку з тим, що Відповідач ОСОБА_2 , самостійно, без згоди Позивача ОСОБА_1 , вивезла спільну дитину ОСОБА_3 до Німеччини, позивач не має змоги користуватися в повній мірі своїми правами відносно дитини, повноцінно виховувати сина.

Позивач приймає участь у відсічі збройної агресії рф, несе службу на території Донецької області. Однак має змогу, перебуваючи у щорічній відпустці та у відпустці, як ветеран війни, проводити з дитиною щонайменше 50 днів. Проте, Відповідач, на прохання Позивача, надавати змогу бачитись з дитиною та займатися її вихованням у зазначеній кількості днів, відмовляє. Що унеможливлює реалізацію повноважень Позивача як батька.

У свою чергу Позивач ОСОБА_1 , на прохання відповідача ОСОБА_2 , для здійснення її прав на території Німеччини, надав у 2025 році нотаріально завірений дозвіл на перебування дитини за кордоном.

Позивач посилається на норми ч. 2 ст. 186 СК України - у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів або про внесення частин аліментів на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зазначає, що він не має змоги контролювати доцільність використання аліментів, однак, постійно додатково за власним бажанням, допомагає дитині з фінансового боку на кишенькові витрати, купує та відправляє до Німеччини побутові речі, одяг для дитини.

Крім того, Позивач посилається на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за попереднім рішенням платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, збільшення чи покращення здоров`я когось із них.

Позивач зазначає, що 03.06.2025 він змінив сімейний статус, уклавши шлюб з ОСОБА_4 . У дружини позивача, від першого шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додаткових видів доходу на дитину ОСОБА_4 немає, аліменти на утримання дитини останньої не виплачуються. Таким чином, Позивач ОСОБА_1 має на утриманні дитину ОСОБА_5 (планується початок процесу усиновлення).

Крім того, позивач, який перебуває на квартирному обліку осіб, які потребують покращення умов проживання, після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , змінив довідку про перебування на обліку та виключив з обліку Відповідача. Однак, усвідомлюючи високу відповідальність за майбутнє для своєї дитини ОСОБА_3 , придбавши у свою власність квартиру, оформив на дитину ОСОБА_3 частку квартири. Вказаний правочин був вчинений ним з метою забезпечення належних умов для нормального розвитку спільної з Відповідачем дитини.

Однак, Позивач має статус внутрішньо-переміщеної особи, та у зв`язку з цим винаймає житло в Донецькій області, що несуть великі витрати.

Позивач є ветераном війни учасником бойових дій і на сьогоднішній день несе службу у лавах Національної поліції України, в зоні бойових дій, тому особисто до суду не має змоги звернутися.

05.11.2025 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому Відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними необґрунтованими і недоведеними належними допустимим і достатніми доказами; такими, що не відповідають інтересам дитини. Правові підстави для задоволення позову відсутні з огляду на таке.

25.10.2021 р. Приморським районним судом м. Маріуполя, на підставі заяви ОСОБА_2 було видано судовий наказ у справі № 266/6460/21 (копія судового наказу із ЄДРСР додається). На підставі зазначеного судового наказу із позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку). Позивач зазначений судовий наказ не оскаржував, із заявою про його скасування та/ або перегляд за нововиявленими обставинами до суду не звертався.

Стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника є усталеним і постійно вживаним національними судами підходом при вирішенні питання щодо розміру аліментів.

Позивач не підтверджує факт недоцільності використання аліментів ОСОБА_2 жодним доказом, окрім своїх припущень.

Більш із цим, відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Позивач ніколи не звертався до органів опіки та піклування із заявою щодо нецільового використання відповідачкою аліментів та не ініціював відповідну перевірку.

Позивачем не додаються докази звернення до органів опіки та піклування і їхні висновки за результатами відповідної перевірки, які б підтвердили або спростували факт нецільового використання аліментів відповідачкою, що могло би бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Більш із цим, ОСОБА_2 зазначає Суду, що від позивача жодного разу не надходило претензій чи запитань щодо розпорядження нею аліментними коштами.

ОСОБА_2 зазначає, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, діє виключно в інтересах сина і розпоряджається аліментами виключно в інтересах та на користь дитини. Так ОСОБА_2 , в тому числі, за рахунок аліментів, які сплачуються позивачем забезпечує гідний рівень життя сина, його всебічний фізичний, інтелектуальний, соціальний, культурний розвиток.

До прикладу, неповнолітній ОСОБА_7 двічі на тиждень відвідує заняття з англійської мови у ФОП ОСОБА_8 , за період з березня 2025 р. - 17.10.2025 р. відповідачкою сплачено за такі заняття для сина 18 200, 00 грн.

Окрім цього, ОСОБА_7 , раз на тиждень відвідує заняття із вивчення програмування у ФОП ОСОБА_9 , за період з 20.09.2020 р. - 20.10.2025 р. відповідачкою сплачено за такі заняття для сина 69 050,00 грн.

Більш із тим, СПІЛЬНИЙ син сторін має й інші базові потреби та додаткові потреби, що обумовлюється його нормальним всебічним розвитком: збалансоване харчування, засоби гігієни, щосезонне оновлення одягу та взуття, медичне обслуговування та лікування (у разі необхідності), знаряддя для навчання (канцелярія) та додаткових занять, періодичне оновлення гаджетів, забезпечення дозвілля дитини, подорожі з метою відпочинку та оздоровлення, кишенькові кошти.

Все це потребує суттєвих грошових витрат, які ОСОБА_2 несе, в тому числі, за рахунок сплачуваних позивачем аліментів.

Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/8 (вдвічі) порушуватиме інтереси дитини та її право на гідний рівень життя.

Щодо зміни сімейного статусу Позивача, Відповідач зазначає, що сам по собі факт укладення нового шлюбу позивачем не є і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано доказів, що створення ним нової сім`ї із ОСОБА_10 будь-яким чином вплинуло на його майновий стан (погіршило майновий стан) та на здатність сплачувати аліменти у встановленому судовим наказом розмірі.

Окрім цього, як відомо відповідачці, дружина позивача - ОСОБА_10 , є працездатною особою, яка не перебуває у відпустці по догляду за дитиною та НЕ має інших підстав повної або тимчасової непрацездатності. Більш із цим, ОСОБА_10 є учасницею бойових дій, несе службу в Національній поліції в зоні бойових дій, як і позивач (що слідує із його довідки про доходи, яка долучена ним до позову), у зв`язку із чим отримує суттєву грошову додатку винагороду (на підставі Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 168).

Щодо утримання Позивачем малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відповідач зазначає, що Позивач не є її батьком.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, саме на батьків покладається обов`язок утримання своїх дітей. Позивач не має по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 жодних фінансових зобов`язань. Будь-яке утримання позивачем (навіть за умови його реального здійснення, доказів чого позивач не надає чужих дітей може бути лише його добровільним вибором, який не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його рідного сина. Позивач як батько ОСОБА_6 має в першу чергу діяти в інтересах свого сина.

Окрім цього, Позивач приховує від суду факт того, що на підставі рішенняІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2024 р. у справі № 202/7685/24 його нова дружина отримує аліменти на утримання своєї доньки від її рідного (біологічного) батька ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) Як зазначено у вказаному рішенні, ОСОБА_11 також є учасниками бойових дій та проходить службу в Національній поліції в зоні бойових дій. При цьому, у позові ОСОБА_1 зазначає, що його дружина аліментів на утримання своєї доньки не отримує, вводячи суд в оману.

Більш із тим, позивач не доводить жодним доказом, що наявність у його дружини доньки від попереднього шлюбу будь-яким чином впливає на його матеріальний стан (погіршує матеріальний стан).

Щодо майнового стану Позивача, Відповідач зазначає, що лише у період з січня-липень 2025 р. позивач мав загальний дохід (заробітну плату та додаткову винагороду) 628 785, 48 грн. (відповідно до довідки про доходи, яка надана позивачем). Тобто, середній розмір заробітної плати позивача на місяць у першому півріччі 2025 року складає 89 826, 49 грн.

Окрім цього, із щорічної декларації ОСОБА_1 за 2024 рік, яка подана ним як суб`єктом декларування слідує наступне:

1. Позивач володіє на праві власності автомобілем марки HONDA, 2018 року випуску вартість 304 680, 00 грн. Автомобіль позивач придбав у 2024 році.

2. Позивач має грошові збереження (накопичення) у розмірі 45 000, 00 доларів США.

3. Позивач володіє на праві власності земельною ділянкою загальною площею 20 000 кв.м.

4. У 2024 році позивач мав загальний дохід 1 462 883, 00 грн.

5. У 2024 році позивач, також, отримав грошову компенсацію від держави у розмірі 2 122 638, 00 грн. як ВПО на придбання житла. Як зазначає позивач, на вказані грошові кошти ним було придбано квартиру у м. Дніпро, власником якої є він та син сторін (на підтвердження чого надає відповідний договір купівлі-продажу).

Слід звернути увагу суду, що із щорічної декларації позивача за 2021 рік (коли було винесено судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на утримання сина ОСОБА_12 ) слідує, що:

1. Позивач володів у 2021 році на праві власності автомобілем марки VolkswagenTouareg, 2008 року випуску, вартістю 272 747, 00 грн.

2. У 2021 році позивач мав грошові збереження у розмірі 16 000, 00 доларів США. Що є майже втричі менше ніж позивач має збережень з 2024 року (після винесення судового наказу).

3. У 2021 році позивач мав загальний дохід у розмірі 413 050, 00 грн. Що є більш ніж втричі меншим ніж його дохід у 2024 році (після винесення судового наказу). Із аналізу вищезазначених даних слідує, що на сьогодні позивач має досить гарний матеріальний та майновий стан і здатний утримувати свого сина ОСОБА_12 в належному та достатньому розмірі, який визначений судовим наказом. Більш із тим, варто зауважити, що з 2021 року майновий (матеріальний) стан Позивача не тільки не погіршився (що могло би бути підставою для зменшення аліментів), а суттєво покращився (розмір загального доходу за рік позивача збільшився більш ніж втричі, позивач набув права власності на квартиру у м. Дніпро, розмір готівкових заощаджень позивача збільшився майже втричі).

Щодо інших доводів Позивача, Відповідач зазначає, що твердження Позивача, що Відповідач нібито без його згоди вивезла сина за кордон, до Німеччини. Разом із цим, Позивачу було відомо про рішення ОСОБА_2 виїхати із сином за кордон, у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, з метою збереження життя та здоров`я дитини. Позивач ніколи не заперечував проти виїзду і перебування ОСОБА_2 та сина ОСОБА_12 за кордоном, що підтверджує і сам Позивач, зазначаючи, що він надав згоду на перебування сина у Німеччині.

Позивач стверджує, що він не має можливості повноцінно приймати участь у вихованні сина. Зазначає, що Відповідач нібито відмовляє позивачу займатись вихованням сина. Разом із цим, жодний доказ на підтвердження зазначеної обставини позивач не надає. ОСОБА_2 ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні із сином та у його вихованні. Вказане узгоджується із тим, що позивач ніколи не звертався до суду або органів опіки та піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні із сином.

Перебування ОСОБА_12 за кордоном жодним чином не обмежує позивача в можливості здійснювати його батьківські права, оскільки позивач має можливість здійснювати їх за допомогою онлайн-ресурсів, а також, як військовослужбовець має право на виїзд за кордон. Більш із цим, питання порядку і способів участі у вихованні дитини не впливає на аліментні зобов`язання позивача як батька та НЕ є предметом розгляду справи про зменшення розміру аліментів.

Більш із цим, питання порядку і способів участі у вихованні дитини не впливає на аліментні зобов`язання позивача як батька та не є предметом розгляду справи про зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначає, що він має статус внутрішньо-переміщеної особи, та у зв`язку з цим винаймає житло у Донецькій області, що несе великі витрати.

Разом із цим, у своїй щорічний декларації за 2024 рік позивач НЕ зазначає право на проживання в житлі в Донецькій області на підставі оренди (хоча, такі відомості є обов`язковими для зазначення в декларації). Окрім цього, як слідує із його довідки ВПО, фактичним місцем проживання позивача як ВПО є АДРЕСА_1 (адреса квартири, яка належить позивачу на праві власності). Натомість, позивач стверджує, що проживає в Донецькій області. Більш із тим, якщо позивач дійсно проживає в Донецькій області, як він зазначає, у зв`язку із участю у бойових діях - то він би мав забезпечуватись місцем проживання (перебування) з боку держави (а.с. 35-39).

14.11.2025 року від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив наступне.

Щодо нецільового використання Відповідачем коштів, Позивач зазначає, що він не ініціював звернення до органів опіки та піклування, у зв`язку з перебуванням за межами України, однак неодноразово цікавився у відповідача використання аліментів, в телефонному режимі.

Відповідно до аргументу представника відповідача «Окрім цього, ОСОБА_7 , раз на тиждень відповідає заняття з навчання програмування у ФОП ОСОБА_9 , за період з 20.09.2020 р. по 20.10.2025 р. відповідачкою сплачено за таке заняття для сина 69 050,00 грн», однак вказаний період навчання дитини, зазначений з урахуванням періоду ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у шлюбі. Також, позов про зменшення розміру аліментів був надісланий до суду після укладення шлюбу між Позивачем та ОСОБА_4 , і до моментуукладення шлюбу Позивач не наполягав на зменшеному розмірі аліментів.

Позивач звертає увагу суду, що відповідно до довідки позивача № 454 від 04.08.2025 встановлено, що сума виплачених аліментів за період з 01.01.2025 до 01.07.2025 становить 116 516,81 грн.

Також, Відповідач не спростовує цей факт, що Відповідачпостійно додатково за власним бажанням, допомагає дитині з фінансового боку на кишенькові витрати, купує та відправляє до Німеччинипобутові речі, одяг для дитини.

Щодо аргументу Відповідача «Окрім цього, Позивач ПРИХОВУЄ ВІД СУДУ факт того, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2024 р.» у справі № 202/7685/24 його нова дружина отримує аліменти на отримання своєї доньки від її рідного (біологічного) батька ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку). Як зазначено у вказаному рішенні, ОСОБА_11 також є учасниками бойових дій та проходить службу в Національній поліції в зоні бойових дій. При цьому, у позові ОСОБА_1 вказує, що його дружина аліментів на отримання СВОЄЇ доньки не отримує, вводячи суд в оману», Позивач зазначає, що відповідно до офіційних даних з веб-сайту Міністерства внутрішніх справ України, колишній чоловік ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , є особою, яка переховується від органів влади. Також, згідно з довідок про доходи дружини Позивача встановлено, що крім доходу за місцем роботи, остання жодних виплат не отримує, що доводить факт відсутності додаткового доходу.

Також, Позивачпросить суд прийняти до уваги факт того, що дитина ОСОБА_5 , хоча і не є рідною позивачем ОСОБА_1 , проте останній на теперішній час повністю виконує батьківські обов`язки відносно неї. Виховання, фінансове забезпечення, отримання, надання належного рівня навчання. Також, на майбутній стан позивача впливає навчання дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в період з 01.01.2024 по теперішній час було внесено (сплачено послуги з додаткового навчання) ОСОБА_5 у сумі 126 500 грн.

Фактором зміни (погіршення) майнового стану позивача є вагітність дружини ОСОБА_15 , значні витрати на належне медичне обстеження дружини. Відповідна довідка лікарсько-консультативної комісії щодо вагітності ОСОБА_15 , додана до заявки. Також, з метою захисту та забезпечення належних умов для дружини позивача та майбутньої дитини, ОСОБА_1 вимушений також винаймати житло у м. Дніпро, за місцем дислокації дружини позивача.

Відповідно до тверджень представника відповідача, щодо майнового стану позивача «1. Позивач володіє правом власності автомобіля марки HONDA, 2018 року випуску вартість 304 680,00 грн. Автомобіль Позивач придбав у 2024 році», зазначений автомобіль був проданий, та грошові активи витрачені на погашення боргу, а саме грошей в сумі 400 000 грн., які були запозичені позивачем для придбання та облаштування житла. Відповідна боргова розписка додається до заявки.

Щодо доводів Відповідача, стосовно того, що Позивач володів у 2021 році на праві власності автомобілем марки Volkswagen Touareg, 2008 року випуску, вартістю 272 747,00 грн, Позивач зазначає, щовказаний автомобіль був проданий позивачем, а грошові кошти від продажу в розмірі 5000 доларів США, під розписку отримала Відповідач ОСОБА_2 (на жаль, розписка не зберігалася).

Також, представник відповідача стверджує, що Позивач володіє на правах власності земельною ділянкою загальною площею 20 000 кв.м., однак вказана земельна ділянка територіально розташована в зоні активних бойових дій, жодного доходу від вказаної власності Позивач не отримує, та не має змоги розпорядження або відчуження земельною ділянкою. Що є аргументованим доводом погіршення майнового стану позивача.

Щодо доводів Відповідача, що майновий стан Позивача не тільки не погіршився, а навпаки покращився (розмір загального доходу за рік позивача збільшився більше ніж втричі, позивач набув права власності на квартиру у м. Дніпро, розмір готових заощаджень позивача збільшився майже втричі), Позивач звертає увагу суд, що позивач ОСОБА_1 , ризикуючи власним життям та здоров`ям, з метою забезпечення цілеспрямованості Держави, в умовах збройної агресії російської федерації, з вірою у перемогузалишається вірним державі, виконує свої функціональні обов`язки за що і отримує грошові кошти. Грошове забезпечення поліцейських було змінено у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, тому вважає недоцільно брати до уваги саме аргумент «поліпшення матеріального стану», через зазначений факт. Також, у Позивача є непогашене грошове зобов`язання перед банком-позичальником, що суттєво збільшує матеріальний стан позивача. До того ж, квартира не знаходиться у м. Дніпро, що вводить суд в оману.

Відповідно до аргументу Відповідача стосовно того, що перебування спільної дитини сторін за кордоном жодним чином не обмежує Позивача в можливості здійснювати його батьківські права, оскільки Позивач має можливість здійснювати їх за допомогою онлайн-ресурсів, а також, як військовослужбовець має право на виїзд за кордон, Позивач зазначає, що він не є військовослужбовцем Збройних сил України, а не проходить службу у лавах Національної поліції України. Відповідно до Наказу НПУ від 08.04.2022 № 242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану» заборонено підлеглим працівникам виїзд за кордон, та відповідно до списку Національної поліції України від 03.08.2023 № 7780/01/12-2023, починаючи з 03 серпня 2023 року, до особливого розпорядження утримуватися від надання поліцейським дозволів на виїзд за межі України під час відпусток.

Позивач прошу враховувати, що виховання дитини та контроль за доцільністю використання аліментів на потреби дитини, за допомогою онлайн-ресурсів - неможливо. Також важливий фізичний контакт та проведення часу спільно з дитиною.

Щодо доводів Відповідача стосовно не зазначення у щорічній декларації за 2024 рік права на проживання на праві оренди в Донецькій області, зазначає, що Позивач є поліцейським Головного управління Національної поліції в Донецькій області, та місцем його дислокації визначено два міста (м. Дніпро та м. Краматорськ). Відповідно до довідки внутрішньо-переміщеної особи позивача, адреса мешкання визначена: АДРЕСА_1 (на момент його перебування у м. Дніпро у зв`язку із службовою необхідністю). Відповідно до права власності на вказане житло у позивача немає. На час виконання бойових завдань, Позивач проживає у м. Краматорськ. Відповідно до угоди наймач ОСОБА_1 , визнає житло у м. Краматорськ Донецької області (що документально не підтверджено), однак є копії квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг за місцем тимчасового мешкання. Вказана інформація буде внесена до декларації про доходи за 2025 рік. З боку Держави позивач не забезпечується житлом на території Донецької області (а.с. 79-83).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просивїх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та її представник у судове засідання не зявились, представник Відповідача подав до суду клопотання про проведення судового засідання без їх з Відповідачем участі, у задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві (а.с. 70).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 15жовтня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за загального позовного провадження з викликом учасників справи (а.с. 31-31 зі звороту).

Представник Відповідача 05.11.2025 подав відзив на позов (а.с. 35-39).

Позивач 03.02.2025подав до суду заяву про ознайомлення зі справою, яку було задоволено судом (а.с. 17).

Представник Відповідача 11.11.2025 подав клопотання про розгляд справи без їх з позивачем участі (а.с. 70).

Позивач подав відповідь на відзив від 07.11.2025.

Ухвалою суду від 11.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 73).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що судовим наказом Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2021 р. № 266/6460/21 з Позивача утримуються аліменти за користь Відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітної плати та всіх видів доходів (а.с. 18-19).

Позивач взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 03.04.2023 № 1239- (а.с. 7), а також є учасником бойових дій (а.с. 8).

Відповідно до довідки про доходи № 454 від 04.08.2025 Позивач за період з січня 2025 по липень 2025 року мав дохід 497091,26 грн (за винятком утримань аліментів) (а.с. 9).

03.06.2025 Позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 10). У дружини позивача, від першого шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.01.2025 Позивач у 2025 році придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2 122 637,98 коп. та оформив на дитину ОСОБА_3 частку цієї квартири, що не заперечується сторонами (а.с.12-15).

Неповнолітній ОСОБА_7 , який є спільним сином сторін двічі на тиждень відвідує заняття з англійської мови у ФОП ОСОБА_8 , за період з березня 2025 р. - 17.10.2025 р. відповідачкою сплачено за такі заняття для сина 18 200, 00 грн, що підтверджуєтьсядовідкою ФОП ОСОБА_8 № 17/10-1 від 17.10.2025 р. та копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань (а.с. 46) та раз на тиждень відвідує заняття із вивчення програмування у ФОП ОСОБА_9 , за період з 20.09.2020 р. - 20.10.2025 р. відповідачкою сплачено за такі заняття для сина 69 050, 00 грн, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_9 від 20.10.2025 (а.с. 49).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2024 р. у справі № 202/7685/24 дружині Позивача присуджено аліменти на утримання своєї доньки від її рідного (біологічного) батька ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку). В той же час, судом встановлено, що відповідно до офіційних даних з веб-сайту Міністерства внутрішніх справ України колишній чоловік ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , є особою, яка переховується від органів влади (а.с. 87). Також, згідно з довідок про доходи дружини Позивача встановлено, що крім доходу за місцем роботи, остання жодних виплат не отримує, що доводить факт відсутності додаткового доходу, що підтверджується такожвідомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників даних про джерело та суми нарахованого доходу від 06.11.2025, за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників даних про джерела та суми нарахованого доходу від 06.11.2025 за період з 01.01.2025 по 31.09.2025) (а.с.97-102).

Відповідно до щорічної декларації ОСОБА_1 за 2024 рік, яка подана ним як суб`єктом декларування Позивач: володіє на праві власності автомобілем марки HONDA, 2018 року випуску вартість 304 680, 00 грн. Автомобіль позивач придбав у 2024 році; має грошові збереження (накопичення) у розмірі 45 000, 00 доларів США; володіє на праві власності земельною ділянкою загальною площею 20 000 кв.м.

У 2024 році позивач мав загальний дохід 1 462 883, 00 грн. Також, отримав грошову компенсацію від держави у розмірі 2 122 638, 00 грн. як ВПО на придбання житла. Як зазначає позивач, на вказані грошові кошти ним було придбано квартиру у м. Дніпро, власником якої є він та син сторін (а.с. 54-67).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представниками сторін, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181, частиною 1 статті 182 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову.

За правилами, встановленими частинами 1 - 3 статті 181 СК, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ч.2 ст.182 СК Українивизначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, згідно приписів частини 1статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно правової позиції, висловленої в Постанові ВС від 19 червня 2024 року по справі № 686/22677/23, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібнийправовийвисновоквикладений в Постановах ВС від 14 грудня 2022 року по справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року по справі № 682/2454/22, від 08 січня 2025 року по справі № 567/1462/23.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідившиматеріалисправи, докази, надані сторонами, перевіривши доводи позивача та запереченнявідповідача, дійшов таких висновків.

Для зменшення аліментів Позивач повинен довести:

1.факт зміни матеріального чи сімейного стану;

2.істотність такої зміни;

3.зв`язок між такою зміною та неможливістю сплачувати аліменти у попередньому розмірі.

Щодо тверджень позивача про нецільове використання аліментів, суд зазначає, що Позивач посилався на ч. 2 ст. 186 СК України, яка передбачає можливість зменшення розміру аліментів у разі нецільового їх витрачання. Однак судом встановивлено та Позивачем не заперечується, що він не звертався до органу опіки та піклування із заявою про перевірку використання аліментів (ч. 1 ст. 186 СК України). Доказів проведення будь-якої перевірки, висновків компетентного органу чи інших доказів нецільового використання суду не надано.Твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути підставою для зменшення аліментів.

Натомість відповідачем надано докази фактичного використання коштів на утримання дитини: оплата занять з англійської мови (18 200 грн), занять з програмування (69 050 грн) та інші витрати, які кореспондують нормальному розвиткові дитини.

Враховуючи викладене, підстава, передбачена ч. 2 ст. 186 СК України, а саме нецільове витрачання аліментівсудом не встановлена.

Щодо зміни сімейного стану позивача, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що одружився та проживає з новою сім`єю та утримує малолітню дитину дружини. Однак за змістом ст. 192 СК України сама по собі зміна сімейного стану не є автоматичною підставою для зменшення аліментів.

Суд враховує, що Позивач не є батьком дитини нової дружини та зазначає, що обов`язок утримання дитини покладається на її батьків відповідно до ст. 180 СК України, а не на позивача. Доказів того, що дружина позивача є непрацездатною чи не має доходу не подано;Навпаки, із матеріалів справи вбачається, що дружина позивача має роботу власний дохід, що не заперечується Позивачем. Позивачем не доведено, що створення нової сім`ї погіршило його матеріальний стан та вплинуло на можливість сплачувати аліменти в існуючому розмірі.

Щодо матеріального стану позивача, суд зазначає наступне. Позивач проходить службу в Національній поліції та є учасником бойових дій. Суд враховує:статус військовослужбовців та поліцейських, які виконують завдання в умовах воєнного стану;наявність у таких осіб підвищених надбавок та грошових додаткових винагород згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 №168.

Позивач не надав доказів зменшення свого доходу, виникнення тривалих витрат або інших обставин, які б свідчили про істотне погіршення матеріального становища.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що матеріальний стан позивача не зазнав таких змін, які перешкоджали б йому сплачувати 1/4 частину доходу на утримання рідної дитини.

Щодо посилання позивача на обмеження у спілкуванні з дитиною, суд зазначає, що питання участі батька у вихованні дитини не стосуються розміру аліментів і не можуть самі по собі бути підставою для їх зменшення.Обмеження у спілкуванні з дитиною не впливають на потреби дитини та не звільняють батька від обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Ці доводи позивача не стосуються предмета спору і не можуть бути враховані судом при вирішенні питання про зменшення аліментів.

Крім цього, суд, вирішуючи вказаний спір враховує інтереси дитини та зазначає, що потреби дитини, яка проживає за кордоном, навчається, додатково займається англійською мовою та програмуванням, об`єктивно є значними. Зменшення аліментів із 1/4 до 1/8 частини доходу фактично зменшує утримання дитини вдвічі, що потенційно призведе до зниження рівня забезпечення дитини та суперечить її інтересам. При цьому, позивач не довів, що інтереси дитини при цьому не постраждають, або що її потреби зменшились. Отже, доводи позивача не дають підстав для висновку про доцільність та допустимість зменшення аліментів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сукупність наведених доводів та доказів свідчить, що позивач не довів істотної зміни свого матеріального чи сімейного стану, що унеможливлює сплату аліментів у попередньому розмірі. Підстави, передбачені ст. 186 СК України, а саме нецільове використання аліментів, не встановлені. Інтереси дитини, відповідно до ст. 7, 12 СК України та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, вимагають збереження належного рівня матеріального забезпечення, а зменшення аліментів із 1/4 до 1/8 суперечило б найкращим інтересам дитини. Отже, підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

V. Розподілсудовихвитрат

Відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, понесені відповідачем, можуть бути стягнуті з позивача, якщо вони підтверджені належними доказами.

Позивач при поданні позову судовий збір не сплачував, оскільки відповідно до закону звільнений від сплати судового збору.

Відповідачем доказів понесення витрат, пов`язаних із розглядом справи до матеріалів справи не подано.

За таких обставин підстав для стягнення будь-яких судових витрат із позивача немає, у зв`язку з чим судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст. 192 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гаркуша