Справа № 462/4349/25 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3327/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

в червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), ОСОБА_2 , в якому просила:

- стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивачки 8 861 грн 08 коп. страхової виплати;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 47 626 грн 65 коп. майнової шкоди та 5 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 22 березня 2025 року о 02 год. 20 хв. на вул. Архипенка, 7 у м. Львові ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності маневру, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 , чим завдав матеріальних збитків. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на 22 березня 2025 року була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримала страхову виплату у сумі 38 283 грн 24 коп. Позивач звернулася до спеціаліста з метою визначення розміру відновлювального ремонту автомобіля «Audi A3», номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до звіту №67/04-25, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Audi А3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на дату ДТП 22 березня 2025 р оку становить 66 930 грн 59 коп. без ПДВ. 05 червня 2025 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» провела на користь ОСОБА_1 доплату страхового відшкодування у сумі 19 786 грн 27 коп. Таким чином, страхова компанія провела виплату не у повному розмірі. Крім цього, відповідно до звіту №67/04-25 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi А3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей на дату ДТП 22 березня 2025 року становить 136 968 грн 30 коп. з ПДВ. Таким чином, відповідач ОСОБА_2 має сплатити різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що складає 47 626 грн 65 коп. та відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 2 637 грн 66 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 47 626 грн 65 коп. майнової шкоди та 5 000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто порівно із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 500 грн 00 коп. витрат на залучення спеціаліста та 1 211 грн 20 коп. судового збору.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», подавши в жовтні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить, що рішення суду особою, яка її подала в частині вирішення спору по суті в апеляційному порядку не оскаржується, тому у цій частині його перегляд не здійснюється.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції всупереч положенням статті 141 ЦПК України поклав їх порівну на обох відповідачів, замість того, щоб провести їх розподіл пропорційно до задоволених позовних вимог щодо кожного із відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач пред`явив позовні вимоги до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в розмірі 8 861 грн 08 коп., а до ОСОБА_2 в розмірі 52 626 грн 65 коп. (47 626,65+5 000,00). Ціна позову визначена позивачем у розмірі 61 487 грн 73 коп. При зверненні до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. До складу судових витрат позивачем включено витрати на залучення спеціаліста в розмірі 4 500 грн 00 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції позовні вимоги щодо ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задовольнив частково, а саме в розмірі 2 637 грн 66 коп., а позовні вимоги до ОСОБА_2 задовольнив повністю.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду зазначається, зокрема, розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Згідно зі положеннями частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема , працездатних осіб 3 028 гривень.

Отже, розмір судового збору за звернення до суду з цим позовом, враховуючи, що такий подано в паперовому виді, складав 1 211 грн 20 коп. (3 028,00*0,4) і такий, виходячи з ціни позову підлягав сплаті саме в такому мінімальному розмірі (61 487,73*1%=614,88), та був повністю сплачений позивачем на момент подання позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. При цьому вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір» як у справі, яка розглядається). Проте, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Наведеного вище суд першої інстанції при вирішенні в ухваленому рішенні питання розподілу судових витрат не врахував, при можливості виконати вимоги закону щодо пропорційності розподілу судових витрат, помилково розподілив їх порівну між двома відповідачами.

Таким чином, з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивачки підлягало стягненню 51 грн 96 коп. судового збору та 193 грн 04 коп., що складає 29, 77 % задоволених позовних вимог до цього відповідача та відповідає розміру пред`явлених вимог до нього, а з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягало стягненню 1 036 грн 67 коп. судового збору та 3 851 грн 55 коп., що складає 100 % задоволених позовних вимог до цього відповідача та відповідає розміру пред`явлених вимог до нього.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час вирішення питання розподілу судових витрат не дотримався норм процесуального права, а відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду в оскарженій частині скасувати, з ухваленням у цій частині нового рішення про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 761/27177/14-ц зазначено, що «у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір».

Звертаючись з апеляційною скаргою ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило судовий збір в розмірі 1 816 грн 80 коп.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не зверталося до суду з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Незважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наведене вище, підстави вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 51 грн 96 коп. судового збору та 193 грн 04 коп. витрат на залучення спеціаліста.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 036 грн 67 коп. судового збору та 3 851 грн 55 коп. витрат на залучення спеціаліста.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич