КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/2336/19 Головуючий у суді першої інстанції - Мазур Ю.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року у цивільній справі № 752/2336/19 таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про визначення порядку виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва № 752/2336/19 від 28 вересня 2022 року

та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про роз`яснення рішення суду у даній справі,

постановленими під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у місті Києві, у справі за позовом заступника Генерального прокурора Стрижевської Анжели Анатоліївни в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», ОСОБА_4 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року заступник Генерального прокурора Стрижевська А.А. в інтересах Київської міської ради звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, відповідно до якого просила витребувати в ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,1016 га кожна (кадастрові номери :90:371:0118, :90371:0119), загальною вартістю за нормативно-грошовою оцінкою 2 461 164,26 грн, розташовані на 21 км. Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва, та передати їх у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року позов заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. в інтересах Київської міської ради задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути дві земельні ділянки площею 0,1016 га кожна з кадастровими номерами :90:371:0118, :90:371:0119, загальною вартістю за нормативно-грошовою оцінкою 2 461 164,26 грн, розташовані на 21 км. Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва, у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. У решті позовних вимог - відмовлено.

На підставі вказаного рішення Голосіївським районним судом міста Києва 27 квітня 2023 року було видано виконавчий лист № 752/2336/29 і на підставі якого 25 квітня 2025 року було відкрито виконавче провадження № 71652318.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просив роз`яснити рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року по справі № 752/2336/19 в частині того, яким саме чином повинно відбуватися виконання зазначеного рішення суду відповідачем та іншими учасниками справи.

Заява обґрунтована тим, що вказане рішення суду є незрозумілим для нього в частині того, як він повинен здійснити повернення оскаржуваних земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 рокузаяву відповідача ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду у цивільній справі № 752/2336/19 залишено без задоволення.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визначення порядку виконання вищезазначеного рішення суду, у якій просив зазначити, які саме дії повинен вчинити боржник та/або державний виконавець.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 рокузаяву відповідача ОСОБА_1 про визначення порядку виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 752/2336/19 від 28 вересня 2022 року залишено без задоволення.

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року, в якій просив визнати виконавчий лист виданий на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року у цивільній справі № 752/2336/19 таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 28 вересня 2022 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив рішення в цивільній справі № 752/2336/19, яким позов заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 задоволено частково.

Зазначає, що Голосіївський районний суд м. Києва не повідомляв ОСОБА_1 про прийняття вказаного судового рішення, копію вказаного рішення суду на адресу відповідача не надсилав. Про те, що на підставі вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження ОСОБА_1 дізнався нещодавно при з`ясуванні правових підставі накладення на нього штрафу державної виконавчою службою. Вважає, що вказане рішення не підлягає примусовому виконанню шляхом вчинення відповідачем якихось фактичних дій.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у цивільній справі № 752/2336/19 таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у цивільній справі № 752/2336/19 таким, що не підлягає виконанню - відмовлено, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 19 вересня 2025 року, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою вказану заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали районний суд посилався на положення п. 5, 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», глави 50 розділу І Книги п`ятої ЦК України. Проте, вказані норми не підлягають застосуванню, оскільки не встановлюють обов`язку особи, у якої вилучається нерухоме майно, вчиняти якісь фізичні дії, а також не встановлюють порядку видачі виконавчого листа.

Вважає, що виконавчий лист був виданий помилково за рішенням суду, яке не підлягає примусовому виконанню з боку відповідача, оскільки з огляду на характер спору, як в момент ухвалення судом вищевказаного рішення, так й станом на сьогодні, рішення суду в подібних справах підлягає виконанню виключно шляхом проведення державної реєстрації речових прав, які у позивача виникли на підставі такого рішення суду, тому вчинення якихось додаткових дій з боку відповідача не передбачається.

Не погоджуючись із ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення порядку виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва № 752/2336/19 від 28 вересня 2022 року - відмовлено, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу 23 вересня 2025 року, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою вказану заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спір щодо виконання вказаного рішення виник через неправильне тлумачення державним виконавцем і судом обов`язків відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , якого суд позбавив права власності на нерухоме майно (земельні ділянки), заперечує наявність у нього обов`язку вчиняти якісь фактичні дії по поверненню земельних ділянок, оскільки в спірних правовідносинах жодною нормою матеріального права такого обов`язку не встановлено (зокрема не встановлено обов`язку з`явитись до державного виконавця і підписати якийсь акт приймання-передачі).

Зазначає, що районний суд не дав належної юридичної оцінки доводам представника відповідача про те, що вказане рішення суду може бути виконано без участі (залучення) відповідача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні.

Не погоджуючись із з ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду у цивільній справі за позовом заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОК ЖК «Котміст», ТОВ «Будівельна спілка», ОСОБА_4 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - відмовлено, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу 23 вересня 2025 року, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою вказану заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року не визначає спосіб його виконання відповідачем.

Вказує, що для ОСОБА_1 є не зрозумілим, які саме дії він повинен вчинити та з якої норми закону ці дії випливають, при витребуванні (вилученні) в особи її майна всупереч її волі.

Суд першої інстанції не врахував висновок Верховного Суду, зокрема у справі № 488/5027/14-ц від 07 листопада 2018 року, згідно з яким рішення суду про витребування (повернення) майна є підставою для проведення державної реєстрації права власності позивача на нерухоме майно і припинення права власності відповідача.

11 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від заступника Генерального прокурора Сімаченко А.О. в інтересах Київської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що твердження відповідача про те, що виконавчий лист, виданий на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року видано помилково є безпідставними.

Доводи ОСОБА_1 не спростовують того, що вищевказане рішення примусовому виконанню.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що законодавство не вимагає від нього вчинення будь-яких фактичних дій, спрямованих на повернення земельних ділянок в комунальну власність вважає таким, що не знаходить свого фактичного відображення, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання.

Не погоджується із твердженням відповідача про те, що заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року має виконуватися державним реєстратором без участі боржника, оскільки резолютивна частина вказаного рішення стосується зобов`язання повернути оскаржуване майно.

11 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від заступника Генерального прокурора Сімаченко А.О. в інтересах Київської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про визначення порядку виконання рішення, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуєш тим, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав інші вимоги по суті заяви про визначення способу виконання рішення, ніж ті, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зауважує, що відповідно до статті 435 ЦПК України боржник не є суб`єктом, який має право звертатися до суду із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду, адже таким правом наділені лише стягувач та державний виконавець.

11 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від заступника Генерального прокурора Сімаченко А.О. в інтересах Київської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що порядок виконання рішення було роз`яснено ОСОБА_1 в судовому засіданні під час розгляду заяви.

Вказує, що посилання у апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 07 листопада 2018 у справі № 488/5027/14 не можуть бути враховані через відмінність правової природи спірних правовідносин.

Так, у справі 488/5027/14 був заявлений віндикаційний позов, а резолютивна частина рішення містила висновки суду про витребування майна з чужого незаконного володіння.

При апеляційному розгляді справи представник заявника ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2. підтримав, доводи викладені в апеляційних скаргах, та просив їх задовольнити, з підстав зазначених в заявах та мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

Прокурор у справі Сімаченко А.О. та представник Київської міської ради - Шульга І.Ю. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційних скаргах, та просили залишити їх без задоволення, а ухвали суду першої інстанції просили залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у судовому рішенні суду. Вважає ухвали суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 28 вересня 2022 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив рішення в цивільній справі № 752/2336/19, яким позов заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», ТОВ «Будівельна спілка», ОСОБА_4 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути дві земельні ділянки площею 0,1016 га кожна з кадастровими номерами :90:371:0118, :90:371:0119, загальною вартістю за нормативно-грошовою оцінкою 2 461 164,26 грн, розташовані на 21 км. Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва, у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. У решті позовних вимог - відмовлено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора судові витрати у розмірі 37 877,96 грн.

28 жовтня 2022 року вказане рішення набрало законної сили, а 18 квітня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного вище рішення суду.

21 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, в якій просив роз`яснити рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року по справі № 752/2336/19 в частині того яким саме чином повинно відбуватися виконання зазначеного рішення суду відповідачем та іншими учасниками справи.

Суд першої інстанції, вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву дійшов висновку, що судове рішення є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення, судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення клопотання про роз`яснення судового рішення по справі 752/2336/19.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визначення порядку виконання вищезазначеного рішення суду, просив зазначити які саме дії повинен вчинити боржник та/або державний виконавець.

Вирішуючи вище вказану заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції відмовивши у її задоволенні мотивував свій висновок тим, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно відбувається шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, повернення спірних земельних ділянок ОСОБА_1 територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради має здійснюватися шляхом внесення до згаданого реєстру записів про припинення права власності ОСОБА_1 і реєстрації права власності Київської міської ради.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (п. 9 ч. 1) або рішення власника майна про передачу об`єкта нерухомого майна з приватної у державну ячи комунальну власність (п.13 ч. 1).

Для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна про передачу майна з приватної у державну чи комунальну власність також подаються рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу майна; акт приймання-передачі такого майна, підписаний власником та особою, що діє від імені право набувача майна (п. 62 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 71652318, державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві неодноразово було зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися на виконавчі дії за адресою АДРЕСА_1 для повернення земельних ділянок (кадастрові номери :90:371:0118, :90371:0119) та складання відповідного акту приймання-передачі.

Однак, ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на виконавчі дії, у зв`язку з чим, державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві виносились постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Отже, суд першої інстанції вважав безпідставними аргументи заявника, наведені в його заяві про наявність правових підстав для визначення порядку виконання рішення суду.

У липні 2025 представник заявника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2., звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати виконавчий лист виданий на примусове виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2022 у цивільній справі № 752/2336/19 таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що Голосіївський районний суд м. Києва здійснюючи розгляд вказаної справи не повідомляв ОСОБА_1 про прийняття вказаного судового рішення, копію вказаного рішення суду на адресу відповідача ОСОБА_1 не надсилав. Про те, що на підставі вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. ОСОБА_1 дізнався нещодавно при з`ясуванні правових підставі накладення на нього штрафу державної виконавчою службою. Вважає, що вказане рішення не підлягає примусовому виконанню шляхом вчинення відповідачем якихось фактичних дій.

Суд першої інстанції вирішуючи вказану заяву та відмовляючи у її задоволенні мотивував свій висновок тим, що відповідно до резолютивної частини рішення та відповідно і виданого на його виконання виконавчий лист містить зобов`язання: - Зобов`язано ОСОБА_1 повернути дві земельні ділянки площею 0,1016 га кожна з кадастровими номерами :90:371:0118, :90:371:0119, загальною вартістю за нормативно-грошовою оцінкою 2 461 164,26 грн, розташовані на 21 км. Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва, у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, і вказане зобов`язання до цього часу відповідачем не виконано про що свідчить матеріали виконавчого провадження, оскільки відповідач ухиляється від підписання акту приймання передачі вище вказаних земельних ділянок.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані ухвали суду першої інстанції відповідають з огляду на наступне.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 18 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіряючи доводи представника апелянта ОСОБА_1 , адвоката ОСОБА_2. щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до п. 5, 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в ч. 2 ст. 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з ново виявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І Книги п`ятої ЦК України.

Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в апеляційному порядку рішення суду від 28 вересня 2022 року ухвалене Голосіївським районним судом м. Києва у цивільній справі № 752/2336/19 не оскаржував, 28 жовтня 2022 року вказане рішення набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа виданого Голосіївським районним судом міста Києва на підставі рішення у справі № 752/2336/19 щодо боржника ОСОБА_1 , таким, що не підлягають виконанню.

Колегія суддів апеляційного суду оцінює критично посилання про те, що виконавчий лист видано помилково, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства заявником.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - це сукупність визначених Законом України «Про виконавче провадження» дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року встановлює для відповідача обов`язок вчинити дії, а саме повернути земельні ділянки.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» такі рішення можуть бути виконані в порядку, визначеному статтею 63 зазначеного Закону, яка має назву «Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення».

Також до спірних правовідносин може бути застосована стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Доводи заяви ОСОБА_1 жодним чином не спростовують того, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року підлягає примусовому виконанню, а свідчать лише про небажання відповідача його виконувати.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що законодавство не вимагає вчинення будь-яких фактичних дій, спрямованих на повернення земельних ділянок в комунальну власність, колегія суддів також не може визнати обґрунтованим.

Як вже було зазначено, порядок виконання судового рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, регламентований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, вякій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно відбувається шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі рішення власника майна про передачу об`єкта нерухомого майна з приватної у державну чи комунальну власність (пункт 13 частини першої статті 27).

Для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна про передачу майна з приватної у державну чи комунальну власність також подаються рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу майна; акт приймання-передачі такого майна, підписаний власником та особою, що діє від імені право набувача майна (пункт 62 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127).

Про те, що вилучення у боржника майна і передача його стягувачу оформлюється актом передачі також зазначено у статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже обов`язок з повернення земельних ділянок, який покладений на ОСОБА_1 заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року, а виконання такого рішення здійснюється шляхом підписання акта приймання-передачі земельних ділянок із представником Київської міської ради за участю державного виконавця.

Доводи скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарг та скасування ухвал суду колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року має виконуватись державним реєстратором без участі боржника аналогічно з рішенням про витребування майна колегія суддів вважає безпідставним.

Згідно з пунктом 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності у разі витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подається відповідне рішення суду.

Законодавством прямо передбачено можливість здійснення реєстраційних дій на підставі рішення про витребування майна.

Разом з тим, у зазначеній справі правовідносини є негаторними, а резолютивна частина заочного рішення стосується не витребування майна, а зобов`язання його повернути.

За таких обставин твердження заявника про виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2022 державним реєстратором без участі ОСОБА_1 є помилковими.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам, якими не встановлено підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, яке набрало законною сили, такими, що не підлягають виконанню.

Перевіряючи доводи апелянта в частині незаконності ухвали суду першої інстанції щодо відмови у роз`ясненні рішення суду колегія суддів виходить із наступного.

У п.32 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У частині другій наведеної норми передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.

Зі змісту зазначених процесуальних норм убачається, що незрозумілим є судове рішення, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Підставою для роз`яснення судового рішення є утруднення чи неможливість його виконання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" відповідно до статті 221 ЦПК України роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 вказано, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Разом із тим заочне рішення, яке ухвалено 28 вересня 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва в цивільній справі № 752/2336/19, яким позов заступника Генерального прокурора Стрижевської А.А. в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», ТОВ «Будівельна спілка», ОСОБА_4 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_1 повернути дві земельні ділянки площею 0,1016 га кожна з кадастровими номерами :90:371:0118, :90:371:0119, загальною вартістю за нормативно-грошовою оцінкою 2 461 164,26 грн, розташовані на 21 км. Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва, у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради є чітким, зрозумілим по суті та не передбачає різні варіанти його тлумачення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заявлене ОСОБА_1 клопотання про роз`яснення рішення суду.

Перевіряючи доводи апелянта в частині незаконності ухвали суду першої інстанції щодо відмови у визначенні порядку виконання рішення суду колегія суддів виходить із наступного.

Положенням ч. 1 ст. 267 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно відбувається шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, повернення спірних земельних ділянок ОСОБА_1 територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради має здійснюватися шляхом внесення до згаданого реєстру записів про припинення права власності ОСОБА_1 і реєстрації права власності Київської міської ради.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (п. 9 ч. 1) або рішення власника майна про передачу об`єкта нерухомого майна з приватної у державну ячи комунальну власність (п.13 ч. 1).

Для державної реєстрації права власності на підставі рішення власника майна про передачу майна з приватної у державну чи комунальну власність також подаються рішення правонабувача майна, уповноваженого ним органу про надання згоди на передачу майна; акт примайння-передачі такого майна, підписаний власником та особою, що діє від імені право набувача майна (п. 62 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 71652318, державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві неодноразово було зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися на виконавчі дії за адресою 21 км Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва для повернення земельних ділянок (кадастрові номери :90:371:0118, :90371:0119) та складання відповідного акту приймання-передачі.

Однак, ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на виконавчі дії, у зв`язку з чим, державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві виносились постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважав безпідставними аргументи заявника, наведені в його заяві про наявність правових підстав для визначення порядку виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду з огляду на наступне

Порядок і підстави зміни чи встановлення способу порядку виконання рішення суду регламентовані положенням статті 435 ЦПК України.

Згідно зі цією статтею суд за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Усталеним у процесуальному праві є розуміння понять «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення як категорій, що мають спеціальне значення і реалізуються у виконавчому провадженні. Вони означають послідовність і зміст виконавчих дій, які підлягають вчиненню державним / приватним виконавцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.09.2024 у справі № 201/9127/21).

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

Процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду не передбачає зміну рішення суду по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення суду. При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання (постанова Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 2-1927/11).

Колегія судів апеляційного суду враховує, що згідно зі статтею 435 ЦПК України заявник, а саме відповідач, який є боржником не є суб`єктом, який має право звернутися до суду із заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду, оскільки відповідно до положень вищевказаної статті таким правом наділені лише стягувач та виконавець (у випадках встановлених законом).

Крім того, посилання заявника жодним чином не свідчать про неможливість виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визначення порядку виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про визначення порядку виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва № 752/2336/19 від 28 вересня 2022 року залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року про роз`яснення рішення суду у даній справі, залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв