Справа № 352/2346/19
Провадження № 2/352/10/25
УХВАЛА

01 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі :головуючого судді Струтинського Р. Р.,

секретаря Гребінника В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі за позовом ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном,

у с т а н о в и в:

В провадженні Тисменицького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном.

Відповідач ОСОБА_1 27.11.2025 подав суду заяву про відвід судді, мотивуючи, що суддя Струтинський Р. Р. не може брати участь у розгляді даної справи. оскільки Івано-Франківський апеляційний суд своїми постановами двічі скасовував рішення Тисменицького районного суду під головуванням судді Струтинського Р. Р. відносно нього, відповідача ОСОБА_1 . Також і Верховний суд двічі постанови Івано-Франківського апеляційного суду залишив без змін. Крім того, у 2003 році він звертався до суду з позовом, який розглядав суддя Струтинський Р. Р. та, який відмовив йому у задоволенні позову. У 2018 році суддя Струтинський Р. Р. постановив рішення про стягнення з нього кредитної заборгованості, яке у 2019 році скасовано Івано-Франківським апеляційним судом.

Дослідивши подану заяву про відвід головуючого судді в даній цивільній справі, суд приходить до переконання, що її слід задоволити, з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «CastilloAlgar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «ЕкедеміТрейдингЛтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно до ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «ЕкедеміТрейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах PiersacvsBelgium, Grievesvs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі LeComte, VanLeuven i DeMeyerevsBelgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Суд уважає, що доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що усі рішення по справах, де останній був учасником, та, які ухвалені суддею Струтинським Р. Р. у подальшому скасовані Івано-Франківським апеляційним судом, не є переконливими, з огляду на те, що за результатами будь-якого позову, сторонам забезпечено право подати апеляційну скаргу на рішення, а відтак будь-яке остаточне рішення суду ухвалене головуючим суддею Струтинським Р. Р. підлягає апеляційному оскарженню будь-якою із сторін судової справи. А тому і такі доводи не є підставою для задоволення заявленого відводу.

Водночас, при розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, зважаючи на ту обставину, що у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді під час вирішення справи, та з метою уникнення та виключення у сторін будь-яких сумнівів та обставин в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, а також з метою збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, суд уважає за необхідне задоволити заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Струтинського Р. Р., а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 36, 40, 41ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

задоволити заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі за позовом ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном.

Справу передати до канцелярії Тисменицького районного суду Івано-Франківської області для вирішення питання про її розгляд в іншому складі суду.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ