ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1248/25

Провадження № 22-ц/820/2546/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А. М.

розглянув у порядку письмового провадження згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України цивільну справу № 681/1248/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем, на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви, у складі судді Горгулько Н.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Полонська державна нотаріальна контора Хмельницької області, про встановлення юридичного факту прийняття спадщини,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сасанівка Шепетівського району померла ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_2 . До правовідносин, пов`язаних із спадкуванням після смерті ОСОБА_3 , застосовується законодавство, яке діяло на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме Цивільний кодекс Української РСР (в редакції 1963 року).

За життя ОСОБА_4 займалася оформленням права на спадщину після смерті ОСОБА_3 та повинна була оформити право на спадщину та права власності на земельну ділянку на себе і на ОСОБА_1 . Однак, після смерті ОСОБА_4 стало відомо, що вона здійснювала оформлення права на спадщину на спірну земельну ділянку виключно на себе, приховуючи інформацію від нотаріуса щодо іншого спадкоємця ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 вона фактично вступила у володіння спадковим майном, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 1,7044га, кадастровий номер :03:012:0098, яка знаходиться в межах Сасанівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

Таким чином, ОСОБА_1 було вчинено дії, які свідчать про її волевиявлення до фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном (земельною ділянкою), а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Між позивачем та відповідачем є спір про право на земельну ділянку площею 1,7044 га, яка входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , а тому справа підлягає розгляду в позовному провадженні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Полонська державна нотаріальна контора Хмельницької області,про встановлення юридичного факту прийняття спадщини, визнано неподаною та повернуто позивачці.

Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою суду від 06.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків. Представник позивачки надав заяву, в якій просив прийняти позовну заяву до розгляду, проте недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі суду від 06.10.2025, не усунуто. Тому, позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки в установленому судом строк заявник не усунув недоліки заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Ковальчуком С.М., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції позбавляє позивача захисту свого порушеного права. Апелянтка вважає, що обставини, викладені в ухвалі суду про залишення позову без руху, не є недоліками позовної заяви в розумінні змісту ст. 175, 177 ЦПК України. Судом не враховано, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, а не в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_2 , як спадкоємець, заперечує факт прийняття спадщини позивачкою. Крім того, судом не враховано наявність між сторонами спору про право, оскільки ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка була дочкою спадкодавиці ОСОБА_3 , прийняла спадщину, до складу якої увійшли права на земельну ділянку площею 1,7044га, кадастровий номер :03:012:0098. Відповідачка заперечує проти встановлення факту прийняття спадщини, а задоволення позовних вимог може припинити право відповідачки на вказане спадкове майно.

Пред`явлення позовної заяви, а не заяви в порядку окремого провадження, про встановлення юридичного факту не передбачають зазначення в позові інших похідних вимог для захисту порушеного права позивача, і це питання не може бути вирішено на стадії відкриття провадження у справі, оскільки позивач не позбавлений права змінити предмет та підставу позову, і це є його правом, а не обов`язком.

Апелянтка зазначає, що позивач самостійно визначає та розпоряджається предметом і підставами позову, визначає спосіб захисту права, а суд не наділений повноваженнями залишати позовну заяву без руху чи повертати позов на тих підставах, що позивачем не були заявлені інші позовні вимоги, оскільки це порушує принцип диспозитивності та змагальності сторін. Позивачем були дотримані вимоги щодо змісту та форми позовної заяви, сплачено судовий збір, тому викладені суддею в ухвалі про залишення позову без руху та її повернення перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та свідчать про надмірний формалізм.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року призначено справу до розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви почивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що ухвалу суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування. Зазначає, що перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в статті 315 ЦПК України. При цьому, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вважає, що у встановлений судом строк позивачка не виправила недоліки заяви, а тому суд обґрунтовано визнав заяву неподаною та повернув її заявниці.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що у вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою та просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, суд в ухвалі вказав, що позивачка подала до суду позовну заяву, в прохальній частині якої просить встановити юридичний факт. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судами в порядку окремого провадження за місцем проживання заявника. Позивачем не зазначено правильне найменування статусу учасників справи та подано позовну заяву замість заяви. Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання або бути ефективним. Звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначила ефективного способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Суд позбавлений права визначати замість позивачки позовні вимоги, тому позивачка повинна самостійно визначитись у позовній заяві з позовними вимогами та їх формулюванням, оскільки за результатами розгляду позовної заяви, яка викладена у поточній редакції, рішення суду, якщо позов буде задоволено, не буде відповідати частині п`ятій статті 265 ЦПК України. Тому, позивачці слід привести позовну заяву у відповідність до чинного законодавства, а саме статтей 175, 177 ЦК України, належним чином сформулювати позовні вимоги у відповідності до наведених обґрунтувань. Позивачці слід мати на увазі, що, оскільки нею на даний час подано позовну заяву без визначення конкретного способу захисту порушеного права, суд позбавлений можливості визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті.

На виконання ухвали суду від 06 жовтня 2025 року від представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Ковальчука С.М. надійшла заява в якій вказано, що ОСОБА_1 звернулася до суду саме з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, а не із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем, яка заперечує проти факту прийняття позивачкою спадщини на земельну ділянку площею 1,7044 га, кадастровий номер :03:012:0098, яка знаходиться в межах Сасанівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. З урахуванням приписів ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, він має вирішуватися в порядку позовного провадження, такий позов подано на загальних підставах. Оскільки позивачка просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_3 , до складу якої увійшла земельна ділянка, яка знаходиться в межах Сасанівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, позов стосується нерухомого майна, тому позивачем дотримано вимоги ст.30 ЦПК України при визначенні підсудності справи.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці. Суд виходив з того, що недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі суду від 06.10.2025, не виправлено, тому позовну заяву слід визнати неподаною та повернути позивачці.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Полонського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Полонська державна нотаріальна контора Хмельницької області та просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 .

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачці суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви, які було вказано в ухвалі суду від 06.10.2025, тому її слід визнати неподаною та повернути позивачці.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Разом з тим, вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У пунктах 2, 4, 5, 8 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно із частиною 3 статті 185 ЦПК України заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, право щодо визначення підстав, предмету спору та наведення обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, визначення способів захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права чи інтересу закріплено саме за позивачем.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачкою на власний розсуд викладено обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог, посилання на письмові докази, додані до позовної заяви, а також наведено їх перелік.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що справа повинна розглядатися судом за правилами позовного провадження, оскільки вона звернулася з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, та може вплинути на спадкові права відповідачки та зазначила про наявність спору між сторонами справи.

Колегія суддів зазначає, що неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Разом з тим, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав порушує право особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому у суду першої інстанції не було підстав повертати позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу частини першої статті 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Ковальчуком Степаном Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити до Полонського районного суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова

Р. С. Гринчук

А. М. Костенко