Справа № 686/8520/25
Провадження № 2/686/3767/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Войтович В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Газорозподільні мережі України» про скасування наказу в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 5 липня 2024 року №590-к, поновлення на роботі на посаді начальника відділу економічної безпеки департаменту безпеки Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 5 липня 2024 року по день поновлення на роботі, посилаючись на те, що станом на 4 липня 2024 року у його заяві про звільнення не було вказано конкретної дати звільнення. Роботодавець власноручно вставив нібито узгоджену сторонами трудового договору дату звільнення, а саме: 05.07.2024.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти позову заперечує, посилаючись на обгрунтованість звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі поданої ним відповідної заяви. Крім того, позивач не надав суду розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, просить суд застосувати строки позовної давності..

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

5 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про звільнення його з посади за угодою сторін.

Наказом в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 5 липня 2024 року №590-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 5 липня 2024 року за угодою сторін на підтаві ст. 36 п. 1 КЗпП України.

Висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 4 листопада 2025 року №СЕ-19/123-25/13769-ПЧ не виявилось можливим дати вдповідь на запитання Чи виконано рукописні тексти 05.07. у заяві на звільнення ОСОБА_1 чи іншою особою.

Висновком службової перевірки від 6 серпня 2024 року встановлено звільнення ОСОБА_1 без погодження департаменту безпеки НАК Нафтогаз України.

Відповідно до вимог ст. 233 ч. ч. 1 та 2 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З наказом про звільнення позивач ознайомився 8 липня 2024 року. До суду з позовною заявою він звернувся 28 березня 2025 року.

Відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року.

Поважність причин пропуску строків звернення позивача до суду з позовними вимогами щодо скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі суд не вбачає.

Верховний Суд в постанові від 15 липня 2020 року у справі №480/1449/18 зазначає, що звернення до іншого суду з порушенням правил юрисдикції не є безумовною підставою для визначення, що строк звернення до належного суду пропущено з поважних причин. Проте трудове законодавство України не містить вичерпного переліку підстав, які можливо визнати як поважні при пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Обставини пропуску строку звернення до суду встановлюються в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті.

Оскільки підстав для скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі суд не вбачає, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, в порушення вимог ст. 175 ч. 3 п. 3 ЦПК України ОСОБА_1 в позовній заяві не зазначив ціни позову, оскільки його вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає грошовій оцінці, та не надав обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 36 ч. 1 п. 1, 116, 117, 233 ч. ч. 1 та 2, 234 КЗпП України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про скасування наказу в.о. директора Хмельницької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 5 липня 2024 року №590-к, поновлення на роботі на посаді начальника відділу економічної безпеки департаменту безпеки Хмельницької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 5 липня 2024 року по день поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

08.12.2025