ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 2-329/12

провадження № 61-2707св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чередник Сергій Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Верланова С. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяв

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП «Факторинг Україна», боржник - ОСОБА_2 , звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа.

Вимоги обґрунтовано, тим що 06 вересня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-329/12 було ухвалено судове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна»

до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Товариства

з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» заборгованість за кредитом у розмірі 2 899 311,65 грн. 06 березня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва, на виконання рішення від 06 вересня

2012 року видано оригінал виконавчого листа. 19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна»

та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено Договір факторингу, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» відступило право вимоги за кредитним Договором №ML-009/163/2007 від 17 травня 2007 року. 19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» (надалі «Цедент») та ОСОБА_1 (надалі «Цесіонарій») було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесія).

Указував, що приватним виконавцем Корольовим В. В. 17 травня 2023 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю майна боржника.

Зазначав, що на момент передачі кредитної справи ОСОБА_2 оригінал виконавчого листа №2-329/12 від 06 березня 2013 року, виданий Деснянським районним судом міста Києва, знаходився у приватного виконавця Корольова В. В., відтак не міг бути переданий з усіма документами.

Відповідно до відомостей, наданих приватним виконавцем Корольовим В.В., постанову про повернення виконавчого документа від 17 травня 2023 року разом з оригіналом виконавчого листа №2-329/12 від 06 березня 2013 року, що видав Деснянський районний суд міста Києва, 17 травня 2023 року було направлено

за адресою ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

22 травня 2023 року відправлення вручено ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,

що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Листом №11440 від 07 липня 2023 року ТОВ «ОТП Факторинг» у відповідь

на адвокатський запит повідомило, що всі матеріали за кредитною справою ОСОБА_2 вже було передано ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО». Відтак, у ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» відсутні будь-які документи, що стосуються кредитної справи ОСОБА_2 , у тому числі виконавчий лист №2-329/12 від 06 березня 2013 року.

Наведене дає підстави вважати, що оригінал виконавчого листа №2-329/12

від 06 березня 2013 року, виданий Деснянським районним судом міста Києва, було втрачено.

У зв`язку із чим просив замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні та видати дублікат виконавчого листа № 2-329/12.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року у складі судді Саламон О. Б. заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Іванченко А. В., стягувач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна», боржник - ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа №2-329/12 від 06 березня 2013 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» заборгованості за кредитом у розмірі 2 899 311,65 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу - 120,00 грн.

Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» у виконавчому листі №2-329/12 від 06 вересня 2012 року виданому Деснянським районним судом міста Києва у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника

ОСОБА_1 .

Судове рішення районного суду мотивовано тим, що 19 листопада 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило право вимоги за кредитним договором від 17 травня 2007 року № ML-009/163/2007, а 19 листопада 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) за вказаним кредитним договором.

При цьому, було встановлено, що виконавчий лист від 06 березня 2013 року № 2-329/12 було втрачено стягувачем.

Суд зазначив, що з 19 листопада 2020 року кредитором за кредитним договором від 17 травня 2007 року № ML- 009/163/2007 по відношенню до боржника - ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Чередника С. В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення такого змісту.

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа №2-329/12, виданий Деснянським районним судом міста Києва 06 березня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» заборгованості за кредитом у розмірі 2 899 311,65 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу - 120,00 грн.

Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» у виконавчому листі №2-329/12, виданому Деснянським районним судом міста Києва, у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника ОСОБА_1 .

Судове рішення мотивовано тим, що районним судом було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_2 , якого не було належно повідомлено про місце, дату та час розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний суд вважав, що заявник довів, як перехід до нього права вимоги за кредитним договором, так і втрату оригіналу виконавчого листа.

При цьому, суд вказав, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд зазначив, що питання правомірності набуття ОСОБА_1 права вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги від 19 листопада 2020 року не є предметом дослідження під час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Чередник С. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було встановлено, чи на момент подачі заяви ОСОБА_1 існувало відповідне виконавче провадження, оскільки постановою від 17 травня 2023 року

у ВП НОМЕР_1 виконавчий документ повернуто стягувачу. З огляду на цей факт суди неправомірно замінили сторону виконавчого провадження.

Зазначає, що для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт у особі кредитора - банк або інша фінансова установа, посилаючись при цьому на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц. Звертає увагу суду, що жодним доказом у справі не підтверджено, що Товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО»

не передавала відповідний виконавчий лист заявнику у справі, тобто не доведено, що виконавчий лист було втрачено.

Вказує, що ОСОБА_1 не має ліцензії фінансової установи та будучи фізичною особою не має юридичних підстав бути стягувачем у цих правовідносинах.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Іванченко А. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними та не спростовують правильність вирішення судом апеляційної інстанції справи, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судові рішення апеляційного суду - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

01 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Чередника С. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» перебачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав

від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74, 75) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, дійшла висновку про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, статтею 334 ГПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено в частині п`ятій статті 334 ГПК України.

Цивільне процесуальне законодавство також містить подібні правові норми.

Так частиною першою статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Крім того, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що заміна будь?якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Верховний Суд вважає судове рішення суду апеляційної інстанції законним

та обґрунтованим з огляду на таке.

Задовольняючи заяву в частині видачі дублікату виконавчого листа, суд апеляційної інстанції вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» листом від 07 липня 2023 року № 11440 повідомило, що всі матеріали за кредитною справою ОСОБА_2 вже було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО». Відтак, у Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» відсутні будь-які документи, що стосуються кредитної справи ОСОБА_2 , зокрема виконавчий лист від 06 березня 2013 року № 2-329/12.

Задовольнивши заяву в частині заміни стягувача у виконавчому документі, суд установив, що 19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір факторингу, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відступило право вимоги.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що 19 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» (надалі «Цедент») та ОСОБА_1 (надалі «Цесіонарій») було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесія).

Отже, з 19 листопада 2020 року кредитором за кредитним договором

№ ML- 009/163/2007 від 17 травня 2007 року щодо боржника ОСОБА_2 ,

є ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова В. В. ВП № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року виконавчий лист №2-329/12, виданий

06 березня 2013 року повернуто стягувачу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» листом №11440 від 07 липня 2023 року повідомлено, що 19 листопада 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» за договором факторингу від 19 листопада 2020 року передано матеріали кредитної справи ОСОБА_2 з усіма наявними документами, відтак у товариства відсутні будь-які документи, що стосуються кредитної справи ОСОБА_2 , у тому числі й відсутній оригінал виконавчого листа.

Отже, заміна стягувача у виконавчому документів її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а без заміни стягувача у виконавчому документів правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги, з посилання на відповідну судову практику Верховного Суду про те, що без відкритого виконавчого провадження не можна замінювати сторону виконавчого провадження є правильними, проте не стосуються цієї справи та не впливають на оскаржуване судове рішення апеляційного суду, яким було замінено стягувача саме у виконавчому листі, а не у виконавчому провадженні, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).

Суд також відхиляє посилання заявника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, з огляду на те, що питання правомірності набуття ОСОБА_1 права вимоги за кредитним договором не є предметом розгляду у цій справі. Оскаржувані судові рішення стосуються питання заміни сторони виконавчого провадження, а не правомірності набуття особою права вимоги за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції правильно послався на відповідну судову практику Верховного Суду, а саме вказав, щоу постановах від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 та від 30 червня 2022 року у справі № 276/1706/14-ц Верховний Суд зазначив: «…вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни».

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробила висновок: «…вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Водночас встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або пред`явлення вимоги визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права, були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Чередник Сергій Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк