Справа № 152/771/25
Провадження № 22-ц/801/2536/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокуСправа № 152/771/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Флис Василь Володимирович на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року про зупинення провадження, постановлену під головуванням судді Войнаровського І. В. в м. Шаргород Вінницької області,

в цивільній справі № 152/771/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року клопотання відповідачки про надання строку на примирення задоволено. Надано ОСОБА_2 строк для примирення з ОСОБА_1 в чотири місяці. Провадження у справі зупинено на час, наданий судом для примирення подружжя, тобто до 21 лютого 2025 року.

Роз`яснено, що ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з огляду на встановлені обставини у справі та характер сімейних відносин між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження відповідно до ст. 111 СК України та ч. 1 ст. 251 ЦПК України, надавши сторонам строк для примирення тривалістю чотири місяці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Флис В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Стадник І. М., Матківська М. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання відповідача про надання строку для примирення та зупиняючи провадження на чотири місяці, не врахував диспозитивний характер ст. 11 СК України та те, що застосування інституту примирення можливе лише за наявності реальних підстав для цього.

Суд не оцінив, чи існує можливість примирення сторін з огляду на майже п`ятимісячний строк з моменту подання позову, категоричну позицію позивача щодо неможливості збереження сім`ї, відсутність спільних дітей та наявність спорів між сторонами. На думку скаржника, суд формально застосував положення ст. 111 СК України та ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не навівши мотивів щодо реальної дієвості та співмірності наданого строку для примирення, що призвело до необґрунтованого зупинення провадження та порушення принципу розумного строку розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про зупинення провадження (п. 14 ст. 353 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції керувався пунктом 4 частини першої статті 251 ЦПК України та вважав необхідним надати сторонам строк для примирення з метою збереження сім`ї.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

Суди повинні використовувати надану законом можливість вживати заходів для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Про зазначене також роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем та у заяві наполягає на можливість збереження шлюбу та примирення між сторонами.

Статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі зокрема, у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення (п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).

Строки на які зупиняється провадження у справі визначені статтею 253 ЦПК України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що: «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

У даному випадку суд першої інстанції визнав можливим примирення сторін, оскільки відповідачка звернулася до суду з відповідною заявою, та зупинив провадження у справі на строк, який не перевищує встановлений частиною сьомою статті 240 ЦПК України термін.

З урахуванням наведеного, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, оскільки зупинення провадження на час надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, є обов`язком суду, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Водночас варто зауважити, що строк, наданий подружжю на примирення не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, не є втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу, а спрямоване виключно на збереження сімейних відносин, як це передбачено вище зазначеними нормами законодавства, та після його закінчення, якщо примирення не відбудеться, суд вирішуватиме справу по суті заявленого позову.

Відсутність згоди на примирення в апелянта, за наявності клопотання іншого з подружжя, який бажає примирення, не є перешкодою для вжиття судом заходів примирення сторін. Тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення щодо надання строку на примирення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони тривалий час не підтримують стосунків, їх шлюб носить тільки формальний характер відхиляються апеляційним судом, оскільки вказана ухвала підлягає оскарженню лише в частині зупинення провадження, а не надання строку для примирення подружжя, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати висновок про обґрунтованість та доцільність заходу, який вжитий судом першої інстанції щодо примирення подружжя.

Фактично, всі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з наданням судом сторонам строку для примирення, що в свою чергу оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Оскільки виходячи з положень ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає оскарженню тільки в межах перевірки дотримання судом правил зупинення провадження у справі, а відтак перегляд оскаржуваної ухвали в частині надання строку для примирення подружжя та визначення його тривалості, від якого напряму залежить строк зупинення провадження у цій справі, знаходиться поза межами компетенції Вінницького апеляційного суду, передбаченої нормами ЦПК України.

У зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінку вказаним доводам.

Доводи в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали в частині зупинення провадження у справі, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, врахувавши норму п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України дійшов правильного висновку про зупинення провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не дають правових підстав для інших висновків, ніж ті, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом не вирішувався спір по суті заявлених вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Флис Василь Володимирович залишити без задоволення.

Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник