Справа № 167/999/25
Номер провадження 2/167/578/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

представника відповідача Доманської В. А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

08 вересня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" в особі директора Хлопкової М. через підсистему "Електронний суд" звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 351444804 (далі - Договір, Кредитний договір) на суму 18500 грн.

Зазначає, що саме відповідач ініціювала укладення Кредитного договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та підписала Кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконав свій обов`язок та 01 березня 2020 року перерахував відповідачу на банківську карту № НОМЕР_1 грошові кошти розмірі 18500 грн.

Вказує, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») укладено Договір факторингу № 28/1118-01 та Додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу за якими ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги № 88 від 08 липня 202 року.

Покликається на те, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу № 05/0820-01 підписали Реєстр прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.

Зазначає, що 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Договором факторингу № 04/06/25-Ю передбачено, що перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 04 червня 2025 року за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20378,70 грн.

Покликається на те, що ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за Кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором. Відповідач не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

Вказує, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року становить 20378,70 грн, з яких: 10980,35 грн заборгованість по тілу кредиту та 9398,35 грн заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.

За наведених обставин просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року у розмірі 20378,70 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

31 жовтня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надіслано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач пред`явлених до неї позовних вимог не визнає, оскільки обставини викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що позивачем не надано належного доказу перерахування коштів на рахунок відповідача. Окрім цього, покликається на те, що додатки до Кредитного договору, а саме: копія правил надання грошових коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в редакції від 18 січня 2020 року, заявка на отримання грошових коштів в кредит від 01 березня 2020 року, а також Додаткова угода до Договору № 351444804 від 31 березня 2020 року не містять підписів сторін, тому не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Зазначає, що Кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем був укладений 01 березня 2020 року, тоді як Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено 28 листопада 2018 року, тобто раніше, ніж укладений Кредитний договір, а тому вважає, що права вимоги позивачу не передались. Вказує, що передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке існувало на момент передачі прав новому кредитору, передати право вимоги по кредитному договору, який не укладений на момент укладення договору факторингу неможливо. Також зазначає, що позивачем не додано до позовної заяви доказів проведення оплати за Договором факторингу № 28/1118-01, а саме платіжних інструкцій про перерахування коштів. За наведених обстави у задоволенні позову просить відмовити.

03 листопада 2025 року представник позивача Хлопкова М. С. через підсистему «Електронний суд» надіслала додаткові пояснення в яких зазначає, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 18500 грн на картковий рахунок відповідача. Покликається на те, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» є небанківською фінансовою установою та не надає фінансових платіжних послуг, а тому підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта згідно з умовами Договору. Зазначає, що відповідач виконувала умови Кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного Договору та визнавала зобов`язання за ним. В свою чергу зауважує, що відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача або докази неотримання кредитних коштів не надано. Щодо законності набуття позивачем прав вимоги за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року зазначила, що передача права вимоги здійснюється не за самим Договором факторингу, а за реєстрами, які є додатками до нього. Реєстри можуть бути укладені в будь-який момент чинності Договорів факторингу, а перехід права вимоги відбувається в день підписання кожного з Реєстрів. Разом цим вказала, що позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства та Договору факторингу. Оскільки відповідно до Договору факторингу № 04/06/25-Ю саме ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», то останній не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити повністю та стягнути судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Заяви та клопотання учасників справи.

Представник позивача будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. У прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача та позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв/клопотань на адресу суду не подавала.

Представник відповідача Доманська В. А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Надала пояснення близькі за змістом до обґрунтувань викладеним у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що заявка на отримання грошових коштів в кредит від 01 березня 2020 року та Додаткова угода до Договору № 351444804 від 31 березня 2020 року не містять підписів сторін. Вказала, що відповідач стверджує, що Кредитного договору не укладала та коштів не отримувала. Покликалася на те, що позивачем не підтверджено перехід права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до позивача, оскільки Договір факторингу з ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» був укладений 28 листопада 2018 року, тобто раніше, ніж укладений Кредитний договір з відповідачем, а тому вважає, що права вимоги за Договором не передались позивачу. Щодо витрат на правничу допомогу зазначила, що вони є завищеними та не співмірними зі справою.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 19 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Витребувано у акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» докази.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року забезпечено участь представника позивача Шаповал А. П. в судових засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року забезпечено участь представника відповідача Доманської В. А. в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року забезпечено участь представника відповідача Доманської В. А. в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача та відповідача.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 01 березня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 351444804.

Згідно з п. 1.1 Договору, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної мети на суму 18500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом нараховані згідно п.1.3, п. 1.4 або п. 1.5 цього Договору.

Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2 Договору).

На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.3 Договору).

У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування відсотків за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими відсотками за Дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 1.5 Договору базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору.

Позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього Договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього Договору (п. 1.6 Договору).

31 березня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода відповідно до якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов Договору продовжити строк Кредитного договору на 30 днів. Починаючи з 31 березня 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 % в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою.

Із заявки на отримання грошових коштів у кредит від 01 березня 2020 року вбачається, що така містить загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, а також її номер банківської картки № НОМЕР_1 .

Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» стверджується, що заявку на отримання кредиту ОСОБА_1 подано 01 березня 2020 року о 13:37, цього ж дня договір відправлено позичальнику, акцепт оферти позичальника (підписання договору одноразовим ідентифікатором) 47JR8HU8, номер телефону НОМЕР_2 .

Платіжним дорученням № с75е9663-4788-4с09-b838-7590ed9264ac від 01 березня 2020 року та довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 23 травня 2025року стверджується перерахування коштів ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» через банк платника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 згідно Договору № 351444804 від 01 березня 2020 року для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 в розмірі 18500 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір Факторингу № 28/1118-01.

Згідно з п. 2.1 укладеного Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 8.2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.

31 грудня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції та строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року.

31 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

31 грудня 2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року.

31 грудня 2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 88 від 08 липня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в розмірі 18325,33 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу№ 05/0820-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року.

Пунктом 2.1 Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року фактор ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» має право розпорядитися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на корить третіх осіб.

Згідно з п. 8.2 Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року. Відповідно до п. 8.6 додатки та додаткові угоди до наданого договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.

В подальшому між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», укладено ряд Додаткових договорів: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно.

Відповідно до Реєстру боржників № 10 від 31 липня 2023 року від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20378,70 грн.

04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Договором факторингу № 04/06/25-Ю передбачено, що перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20378,70 грн .

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 351444804 від 01 березня 2020 року, виготовленим ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заборгованість ОСОБА_1 становить 21801,68 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 351444804 від 01 березня 2020 року виготовленим ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», заборгованість ОСОБА_1 становить 20378,70 грн.

Згідно з виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року, заборгованість ОСОБА_1 , станом на 25 червня 2025 року складає 20378,70 грн, з яких: 10980,35 грн - заборгованість по тілу кредиту та 9398,35 грн - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом.

Відповідно до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24 жовтня 2025 року за № 20.1.0.0.0/7-251020/93460 на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_1 , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою за період з 01 березня 2020 року по 06 березня 2020 року - НОМЕР_3 був/є фінансовим та знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_1 було зарахування коштів на суму 18500 грн

З виписки за Договором за період з 01 березня 2020 року по 06 березня 2020 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти в сумі 18500 грн та користувався ними.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 01 березня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 35144804 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 47JR8HU8, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 18500 грн, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у Кредитному договорі умовах (30 календарних дні «Дисконтний період», процентна ставка понад строк користування - 1,70 % в день).

Позивачем доведено, що кредитні кошти в сумі 18500 грн ОСОБА_1 були надані на платіжний електронний засіб № НОМЕР_1 , який вказаний останньою в заявці на отримання грошових коштів, що підтверджується платіжним дорученням № с75е9663-4788-4с09-b838-7590ed9264ac від 01 березня 2020 року, довідкою ТОВ «МАНІВЕОШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» від 23 травня 2025року та інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24 жовтня 2025 року за № 20.1.0.0.0/7-251020/93460.

Отже, твердження представника відповідача проте, що ОСОБА_1 . Кредитний договір № 35144804 від 01 березня 2020 року не укладала та грошові кошти не отримувала суд до уваги не приймає.

Щодо відступлення права вимоги за Договорами факторингу суд зазначає таке.

Факторинг - це операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові. Договір факторингу є одним із цивільно-правових договорів, за яким можуть передаватися права вимоги кредитора.

Тобто, це угода, яка дозволяє кредитору отримати від третьої особи суму в рахунок зобов`язань боржника (відступлення права грошової вимоги). По суті, це заміна кредитора в зобов`язанні.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

У п. 2.1.1.6. Кредитного договору № 35144804 визначено, що кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою.

Встановлено, що право вимоги по Кредитному договору № 35144804 від 01 березня 2020 року були передані від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в подальшому від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» згідно Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, яке в свою чергу передало право вимоги відповідно до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року позивачу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на підставі Реєстрів, які оформлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Аналогічні умови визначено також в Договорі факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та Договорі факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.

Таким чином, умови зазначених Договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, Додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, та є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 88 від 08 липня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, Реєстру боржників № 10 від 31 липня 2023 року та Реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року позивач набуло право грошової вимоги стягнення заборгованості за Кредитним договором № 35144804 від 01 березня 2020 року до ОСОБА_1 .

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

Суд зазначає, що надані Договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі.

Отже, позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором, а тому доводи представника відповідача в судовому засіданні на безпідставність позову в зв`язку з тим, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 судом відхиляються.

Щодо оплати договорів факторингу необхідно зазначити, що поняття Договору факторингу свідчить про те, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою, отже, сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги.

Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справ № 906/1174/18.

Таким чином, посилання представника відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату Договору факторингу є безпідставними.

Щодо вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором.

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 9398,35 грн, які позивачем нараховані за період з 01 березня 2020 року 19 липня 2020 року.

При укладенні Кредитного договору, сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

Судом встановлено, що 01 березня 2020 року сторони укладаючи Кредитний договір № погодили суму кредиту в розмірі 18500 грн, строк кредиту - 30 днів та сплату відсотків за користування кредитом - дисконтна процентна ставка - 0,85% в день.

Додатковою угодою від 31 березня 2020 року укладеною між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 строк дії Кредитного договору № від 01 березня 2020 року продовжено на 30 днів та починаючи з 31 березня 2020 року позичальник сплачує процентну ставку в розмірі 1,70% в день від суми кредиту.

Отже, строк дії Кредитного договору № від 01 березня 2020 року укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 становить 60 днів (з 01 березня 2020 року по 29 квітня 2020 року).

Відповідно до п. 4.3 Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування процентів за користування грошовими коштами можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України.

Відтак, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється.

З огляду на зазначене, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії Кредитного договору є безпідставним.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Ураховуючи наведене, при здійсненні розрахунку кредитної заборгованості, суд бере до уваги строк надання кредиту на період з 01 березня 2020 року по 30 березня 2020 року (30 днів) та розмір відсотків визначений у Кредитному договорі 0,85% в день від суми кредиту (18500 грн х 0,85% = 157,25 грн (в день) х 30 днів = 4717,50 грн.

З розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості Кредитним договором станом на 31 березня 2020 року сплачено тіло кредиту 08 березня 2020 року в сумі 6899,25 грн, 22 березня 2020 року 619,46 грн, 31 березня 2020 року 0,94 грн, разом 7519,65 грн та проценти 08 березня 2020 року в сумі 1100,75 грн, 22 березня 2020 року 1380,54 грн, 31 березня 2020 року 840,06 грн, разом 3321,35 грн.

Отже, заборгованість відповідача станом на дату укладення Додаткової угодою від 31 березня 2020 року становила 10980,35 грн за тілом кредиту (18500 грн-7519,65 грн) та 1396,15 грн по процентам (4717,50 грн-3321,35 грн).

Беручи до уваги зміст Додаткової угоди від 31 березня 2020 року при розрахунку заборгованості по процентах за період з 31 березня 2020 року по 29 квітня 2020 року (30 днів) суд виходить з такого: 10980,35 грн (несплачене тіло кредиту)х1,7% (п. 3 Додаткової угоди) = 186,67 грн (% в день) х 30 днів = 5599,98 грн.

Відтак станом на 29 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становила 17976,48 грн (10980,35 грн + 1396,15 грн + 5599,98 грн).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідачем сплачено 27 травня 2020 року 155 грн та 30 травня 2020 року 10980,35 грн , разом 11135,35 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 01 березня 2020 року становить 6841,13 грн. (17976,48 грн-11135,35 грн).

Ураховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № від 01 березня 2020 року в сумі 6841,13 грн.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2422,40 грн).

Оскільки позовна заява з доданими до неї матеріалами представником позивача подано через підсистему «Електронний суд», при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 20378,70 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 6841,13 грн, що становить 33,57% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 813,06 грн.

Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії`за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" за заявою №19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, укладений між ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" та адвокатським бюро "Тараненко та партнери"; додаткову угоду № 9 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, згідно з яким АБ "Тараненко та партнери" надало правову допомогу ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року на загальну суму 7000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача Доманська В. А. зазначила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що дана категорія справ є малозначною та поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання, представник позивача участі в судовому засіданні не брав.

Підсумовуючи викладене, з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 280, 284, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 351444804 від 01 березня 2020 року у розмірі 6841 (шість тисяч вісімсот сорок одна) гривня 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 813 (вісімсот тринадцять) гривень 06 копійок судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 01 грудня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: вул. Рогнідинська, буд. 4А, офіс 10, м. Київ, .

Представник позивача: Хлопкова Марія Сергіївна, адреса: бульвал Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_5 .

Представник відповідача: Доманська Вікторія Анатоліївна, адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай