Справа № 351/1694/24
Провадження № 22-ц/4808/1658/25
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І. .
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федорук Юліани Іванівни на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.07.2023р. близько 16.05 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Фольксваген Гольф", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався автодорогою місцевого значення між селами Рожневі Поля та Зібранівка Коломийського району Івано-Франківської області, у напрямку с. Зібранівка.

У цей час по тій же ділянці дороги перед автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , у попутному напрямку по правій частині дороги їхав мотоблок із причепом без реєстраційних номерів, під керуванням водія ОСОБА_4 , а у причепі їхала ОСОБА_3 - його дружина.

Проїжджаючи вищевказану ділянку дороги між селами Рожневі Поля та Зібранівка, водій ОСОБА_1 , приблизно о 16.05. год. 08.07.2023р., керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не врахував стан транспортного засобу та дорожнього покриття, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, не вживаючи заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення із задньою частиною причепа, прикріпленого до мотоблока під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в попутньому напрямку та із передньою лівою частиною автомобіля марки "Мерседес Бенц Спрінтер" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_5 ..

При цьому, водій ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України, а саме: п. 1.5, 2.3.б, 2.3.д, 12.1, 12.3, 13.1.

У результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоблока ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, крововиливами під оболонку головного мозку та мозочка, крововиливами в м`які покриви голови, забійною раною в ділянці носа, яка ускладнилася набряком та стисненням головного мозку, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у КНП "Обласна клінічна лікарня" Івано-Франківської обласної ради. Крім цього, у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій скроневій ділянці, під м`яку оболонку мозку в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, лівій потиличній та по задній поверхні обох півкуль мозочка розміченням речовини головного мозку в правій лобній долі, крововиливами в м`які тканини голови в правій лобно-тім`яно- скроневій ділянці, забійною раною в ділянці спинки носа зліва, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 3-5 ребер зліва по середньо-паховій лінії, 5,6 ребер справа по середньо- ключичній лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Вироком Снятинського районного суду від 03.11.2023р., який вступив в законну сила ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вищевказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_4 , який був батьком ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 , визнаний у даному кримінальному провадженні потерпілим.

Діями відповідача йому завдано моральної шкоди, що виразилося у негативних змінах у його житті. Також, він зазнав сильних душевних страждань у зв`язку із смертю його батька внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Він втратив найріднішу для нього людину, з якою проживав від самого народження.

Все це негативно вплинуло і продовжує впливати як на стан його здоров`я, так і на психологічний стан, змусило і змушує змінювати ритм та розпорядок його повсякденного життя. У його житті відбулися вимушені зміни, які продовжують існувати по даний час і він змушений прикладати значних зусиль для відновлення попереднього стану життя, який був до ДТП.

Розмір завданої йому моральної шкоди він оцінює в 500 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь.

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, у результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, вона, як пасажирка мотоблоку, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої травми органів грудної клітки, множинних переломів ребер 3-4 флотуючі, 5,6,7,8 справа, справа 3-4-5-6-7, лівобічного гемо пневмотораксу, забою лівої легені, лівобічної нижньодольової пневмонії, забою середостіння, підшкірної емфіземи, плевропульмонального шоку 2 ст., закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

Діями відповідача їй завдано моральної шкоди, що виразилося у негативних змінах у її житті. Внаслідок ДТП вона проходила стаціонарний курс лікування у Коломийській ЦРЛ. По сьогоднішній день вона лікується амбулаторно у сімейного лікаря. Від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП їй було завдано сильних фізичних страждань, які вона переживає по сьогоднішній день. По теперішній час її мучать сильні болі в грудній клітці та ребрах. Також її мучать головні болі. Вона змушена постійно приймати обезболюючі ліки. Після ДТП у неї з`явилися порушення сну, емоційна напруга, нервозність та побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Також, вона зазнала сильних душевних страждань у зв`язку із смертю її чоловіка, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Вона втратила людину, з якою проживала пліч-о-пліч 28 років.

Все це негативно вплинуло і продовжує впливати як на стан її здоров`я, так і на психологічний стан, змусило і змушує змінювати ритм та розпорядок її повсякденного життя. У її житті відбулися вимушені зміни, які продовжують існувати по даний час і вона змушена прикладати значних зусиль для відновлення попереднього стану життя, який був до ДТП.

Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює в 500 000 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1574,56 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Федорук Ю. І. безпосередньо до апеляційного суду подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 150 000грн та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000 грнна користь ОСОБА_3 та 250 000 грн на користь ОСОБА_2 не відповідає критерію розумності та справедливості.

Вказує, що слід врахувати характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, обставини, за яких позивачі зазнали моральної шкоди, необхідність здійснення додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду, а також засади об`єктивності та справедливості, матеріального стану відповідача, розумності та співмірності, вважав, що компенсація у розмірі 150 000 гри для ОСОБА_3 та 100 000 грн для ОСОБА_2 буде достатнім для відновлення стану позивачів.

У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Федорук Ю. І. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник позивачів адвокат Бежук С.М. заперечував проти апеляційної скарги.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 на засідання апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивачів та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом встановлено, що 08.07.2023р. близько 16.05 год. відбулось ДТП. Водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Фольксваген Гольф", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався автодорогою місцевого значення між селами Рожневі Поля та Зібранівка Коломийського району Івано-Франківської області, у напрямку с. Зібранівка, проявив неуважність, не врахував стан транспортного засобу та дорожнього покриття, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, не вживаючи заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення із задньою частиною причепа, прикріпленого до мотоблока під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в попутньому напрямку та із передньою лівою частиною автомобіля марки "Мерседес Бенц Спрінтер" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_5 ..

У результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоблока ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку важкого ступеня, крововиливами під оболонку головного мозку та мозочка, крововиливами в м`які покриви голови, забійною раною в ділянці носа, яка ускладнилася набряком та стисненням головного мозку, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у КНП "Обласна клінічна лікарня" Івано-Франківської обласної ради. Крім цього, у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій скроневій ділянці, під м`яку оболонку мозку в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, лівій потиличній та по задній поверхні обох півкуль мозочка розміченням речовини головного мозку в правій лобній долі, крововиливами в м`які тканини голови в правій лобно-тім`яно- скроневій ділянці, забійною раною в ділянці спинки носа зліва, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 3-5 ребер зліва по середньо-паховій лінії, 5,6 ребер справа по середньо- ключичній лінії, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Ці обставини встановлені вироком Снятинського районного суду від 03.11.2023р., яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.6-7).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_2 (а.с.9).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі (а.с.28).

Про матеріальний стан відповідача свідчить довідка про доходи, згідно з якою нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 року по 31.08.2024 року становить 76 898, 22 грн (а.с.47).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру моральної шкоди ОСОБА_3 необхідно врахувати як характер та обсяг моральних страждань позивачки, проходження нею стаціонарного лікування та тривалий час перебування на амбулаторному лікуванні з приводу сильних болей в грудній клітці, ребрах та головного болю, порушення сну, емоційну напругу, нервозність та побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, так і сильні душевні страждання у зв`язку із смертю її чоловіка, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, зміну ритму та розпорядку її повсякденного життя, тому вважав справедливою та співмірною суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_2 , суд врахував характер та обсяг моральних страждань позивача, ступінь душевних страждань у зв`язку із смертю його батька, негативний вплив на стан його здоров`я та психологічний стан, вимушені зміни у його житті та значні зусилля для відновлення попереднього стану життя, який був до ДТП, і тому суд вважав справедливою та співмірною сумою відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Аналогічний підхід до оцінки розміру відшкодування моральної шкоди висловлений і в постанові Верховного Суду від 12 листопада 20205 року у справі № 285/3662/23 ( провадження № 61-15903св24).

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач ОСОБА_3 зазнала значної емоційної напруги та стресу, фізичного болю і ушкодження здоров`я, складність та тривалість лікування, пов`язані із цим негативні зміни у житті позивача внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4 та характер і обсяг моральних страждань позивача ОСОБА_2 у зв`язку із смертю його батька, негативний вплив на стан його здоров`я та психологічний стан, вимушені зміни у його житті та значні зусилля для відновлення попереднього стану життя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перенесення позивачами моральних страждань та існування правових підстав для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено судом з урахування засад розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги не приводять колегію суддів до іншого висновку, з урахуванням того, що суд задовольнив позовні вимоги частково, об`єктивно оцінивши обставини справи і надані докази. Думка апелянта стосовно розміру можливого відшкодування моральної шкоди, яукий він вважає належним, напроти, нічим не мотивована.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок апелянта.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Федорук Юліани Іванівни залишити без задоволення .

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 09 грудня 2025 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

В.М.Луганська