Справа № 513/971/25
Провадження № 2-др/513/4/25
Саратський районний суд Одеської області
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Миргород В.С.,
при секретарі судового засідання Русавській Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» в особі представника Борисенко Світлани Василівни до ОСОБА_1 , про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,суд, - ВСТАНОВИВ:
30 липня 2025 року Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» (далі АТ «ДТЕК Одеські Електромережі») через свого представника Борисенко С.В. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 35 582,30 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Заочним рішенням Саратського районного суду Одесмької області від 03.12.2025 року позовні вимоги задоволено.
У судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.
Суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання учасників справи, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали цивільної справи №513/971/25 (провадження № 2/513/837/25), суд дійшов до наступного висновку.
Згідно до ст.141 ЦПК України в резолютивній частині рішення, суд повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Судом встановлено, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 липня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» (далі АТ «ДТЕК Одеські Електромережі») в особі представника адвоката Борисенко С.В. до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії у розмірі 35 582,30 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. задоволені повністю.
Судове рішення не набрало законної сили та не звернуто до виконання.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України), що також узгоджується з правової позицією висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з позовної заяви позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Проте, позивач, керуючись ст. 137, 141 ЦПК України, вважає за необхідне отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, питання щодо яких не вирішено у рішенні Саратського районного суду Одеської області від 03.12. 2025 року у справі №513/971/25.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Договором № 7074-ООЕ про надання правничої (правової) допомоги від 22 січня 2024 року укладеного між АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», як Клієнтом та Адвокатським об`єднанням «ПЕРШИЙ РАДНИК», як Виконавцем, а саме п. 1.1. якого передбачено, що Виконавець зобов`язується надати Клієнтові правову допомогу за окремими письмовими або усними дорученнями останнього. Згідно п.4.1 Договору, ціна цього договору становить 500 000,00 грн. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з Актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якох надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін. Розмір гонорару у кожній справі може визначатися погодинно або у фіксованому розмірі (п.4.3 Договору). Витягом з наказу про прийняття на роботу №2-к від 03.01.2020 року керівника Адвокатського об`єднання «ПЕРШИЙ РАДНИК» А.В.Геза, ОСОБА_2 прийнято на посаду адвоката з 08.01.2020 року за сумісництвом на 0.1 норми робочого часу з оплатою пропорційно фактично відпрацьованого часу, з окладом згідно штатного розкладу. Для надання правничої (правової) допомоги позивачу призначено адвоката Борисенко С.В. якій видано відповідну довіреність №65/2024 від 12.03.2024 року.
Актом наданих послуг №90-ОЕМ від 04 грудня 2025 року, відповідно до якого вартість наданих позивачу послуг в межах розгляду даної справи в суді першої інстанції становить 6000 грн.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд, з урахуванням задоволених позовних вимог, заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, вважає, що за розгляд справи у суді першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.
При цьому, визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу, судом було враховано принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом.
Враховуючи те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заява представника позивача адвоката Борисенко С.В. підлягає частковому задоволенню, а тому витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачки за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Заяву позивача Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» в особі адвоката Борисенко Світлани Василівни до відповідача ОСОБА_1 у справі №513/971/25 (провадження № 2/513/837/25), про ухвалення додаткового рішення, задовольнити частково.
Ухвалити у цивільній справі №513/971/25 (провадження № 2/513/837/25), за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» в особі представника Борисенко Світлани Василівни до ОСОБА_1 , про стягнення вартості необлікованої електричної енергії додаткове рішення.
Копію додаткового рішення направити сторонам у справі.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 03.12.2025 року у справі №513/971/25.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складений 16.12.2025 року.
Суддя В. С. Миргород