Провадження № 4-с/202/32/2025
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02 грудня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участі секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро скарги голови комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області Тютюнника Дмитра на рішення та дії державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горошенко Я.А., заінтересовані особи: ОСОБА_1 до Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2025 року голова комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області Тютюнник Дмитро звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з вищезазначеною скаргою, в якій просить: визнати незаконними дії державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горошенко Яни Андріївни, направлені на списання грошових коштів зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області у розмірі, що необґрунтовано перевищує загальну суму стягнення згідно виконавчого провадження (повинна була бути 328 415,70 грн.), та складає 20 579,34 грн.; визнати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.11.2025 ВП № 79431450, такою, що ухвалена передчасно, та зобов`язати державного виконавця скасувати її; зобов`язати державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горошенко Яну Андріївну поновити порушене право Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області, шляхом проведення виконавчих дій в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження, а саме повернути на розрахункові рахунки Служби незаконно списані грошові кошти у розмірі 20579,34 грн.

В обґрунтування скарги, голова комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області зазначив, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2025 року стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 330 645 гривень 60 копійок та 30000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

01 жовтня 2025 року Індустріальним районним судом міста Дніпра на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.07.2025 року видано виконавчі листи № 234/13958/21.

Водночас, до видачі виконавчих листів, Службою було виконано вказане судове рішення в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.», й перераховано на користь ОСОБА_1 - 48015,12 грн, а також перераховано податок з доходів робітників 18% із середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, в розмірі 11225,55 грн. та військовий збір 5% в сумі 3117,93 грн. Тобто, постанова апеляційного суду була виконана на суму 62358,60 грн., а виконавче провадження підлягало відкриттю на суму 298287,00 грн., виконавчий збір мав становити 29828,70 грн. , а сума мінімальних витрат виконавчого провадження 300,00 грн.

Разом з тим, державним виконавцем Горошенко Я.О. необґрунтовано та незаконно було нараховано виконавчий збір на всю суму боргу, зазначеного в виконавчому листі № 234/13958/21, та стягнуто зі Служби суму коштів у розмірі 348 995,04 грн., що є завищеним на 20579,34 грн.

На думку голова комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області такі дії та постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є незаконними, а грошові кошти в сумі на 20579,34 гривень підлягають поверненню боржнику.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Представник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області Мендрух О.М. подав клопотання в якому зазначив, що в повному обсязі підтримує викладену в скарзі позицію та просить розглянути скаргу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи доходить наступного висновку.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17), від 03 квітня 2019 року (справа № 370/1034/15-ц) та інших.

З огляду на те, що голова комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області Тютюнник Дмитро оскаржує дії та постанову державного виконавця щодо обчислення та стягнення виконавчого збору, то розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів ст.287 КАС України.

Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, оскільки скарга на дії та постанову державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.76-81,258-260,447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №234/13958/21 за скаргою голови комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області Тютюнника Дмитра на рішення та дії державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горошенко Я.А. закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити голові комісії з реорганізації Служби автомобільних доріг у Донецькій області Тютюннику Дмитру, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя О.М. Мачуський