Справа № 459/1318/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/1922/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Шандри М.М.,Савуляка Р.В.,

Cекретар Іванова О.О.

З участю представника позивачки-адвоката Матвійчук Г.М., відповідача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Бордюка М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №459/1318/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -адвоката Матвійчук Галини Михайлівни на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 квітня 2025 року у справі за первісним позовом, поданим адвокатом Семенюком Андрієм Віталійовичем в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,- про визнання майна особистою приватною власністю

в с т а н о в и в :

14 травня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Семенюк Андрій Віталійович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 20.08.2020 року сторони уклали шлюб, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.11.2023 розірвано. Спільних дітей у сторін немає.

02.11.2021року сторони по справі, перебуваючи у шлюбі, придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 . З січня 2023 року сторони разом не проживають. Позивачка переїхала у село Ванів Шептицького району до батьків, доступу до спірної квартири не має. У добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, відтак позивачка вважає, що їй належить 1/2 вказаної квартири у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (назва міста на час розгляду справи) Львівської області. В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

20 червня 2024 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , у якій він просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу була придбана спірна 3-ох кімнатна квартира в АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажі від 02.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Зайцем В. М. Відповідно до умов даного договору позивач купив дану квартиру за 576 809 грн. Спірна квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , оскільки вона була придбана не за спільні кошти подружжя, а за його власні кошти. Частину грошових коштів він отримав від продажу квартири по АДРЕСА_3 , належної йому на праві особистої приватної власності, частину - від продажу автомобіля марки «Форд транзит», решту грошових коштів ним були позичені під розписку у ОСОБА_4 .

17 вересня 2021 року між подружжям був укладений письмовий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 визнає і погоджується на те, що придбана ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 буде належати саме йому на праві особистої власності, оскільки куплена за його особисті кошти. ОСОБА_3 , ознайомившись із договором особисто, підписала такий. Його колишня дружина не вклала у купівлю спірної квартири жодних особистих коштів, так само як і не було вкладено спільних коштів.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 квітня 2025 року первісний позов, поданий адвокатом Семенюком А.В. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 15/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 85/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 26 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 квітня 20258 року заяву ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Семенюка А. В. про ухвалення додаткового рішення (про розподіл судових витрат) - задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за первісним позовом, поданим адвокатом Семенюком Андрієм Віталійовичем в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

У стягненні та розподілі решти заявленої суми - відмовлено.

Проведено зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 (дві тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 квітня 2025 року суду оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук Г.М.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгунтованим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в частині визначення розміру часток кожного з подружжя у спільному майні. ОСОБА_2 невідомо за яку ціну її колишнім чоловіком було продано квартиру в АДРЕСА_4 , яку він придбав до шлюбу та яка була його особистою власністю. ОСОБА_1 не доведено, що всі кошти, які він отримав від продажі своєї квартири, були вкладені саме в купівлю спірної квартири. Покази свідків, які були враховані судом є суперечливими, оскільки одні обставини бралися до уваги, інші ні, а саме: було взято до уваги покази щодо вартості проданої ОСОБА_1 квартири та не взято до увагу, що батьками ОСОБА_2 було подаровано їй 10000 доларів США. Суд не мав достатніх доказів для відступлення від принципу рівності часток при їх визначенні та поділі спільного майна подружжя.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області в частині визначення часток кожного із подружжя у спільному майні та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , вирішити питання судових витрат.

Додаткове рішення апелянтом не оскаржене.

20.11.2025 року відповідачем по первісному позову ОСОБА_1 через електронний суд надано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -адвоката Матвійчук Г.М.

У відзиві зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Матвійчук Г.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та його представника-адвоката Бордюка М.Й., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.08.2020року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.11.2023 року розірвано.

В період шлюбу сторонами придбано 3-х кімнатну квартиру у АДРЕСА_2 . Квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_3 вважає придбану у шлюбі квартиру спільною сумісною власністю та просить визнати за нею право власності на частину квартири.

Відповідач по справі за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом про визнання спірної квартири особистою власністю, оскільки така придбана за його особисті кошти.

Матеріалами справи та судом встановлено, та не заперечується сторонами, що до укладення шлюбу, на праві власності ОСОБА_1 була квартира АДРЕСА_5 , яка належала останньому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.08.2019, реєстровий номер №2-901, що підтверджується витягом № 176337717 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.08.2019 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського РНО Львівської області Заяць В.М., реєстровий номер № 2236 ОСОБА_1 продав 2-х квартиру АДРЕСА_5 за ціною 134 994 грн., яка зазначена у договорі. Проте із пояснень сторін та показів свідків судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що квартира продана за ціною 21 500,00 доларів США. Даний факт визнається та не заперечується позивачкою ОСОБА_3 та її батьками, які допитані в якості свідків. (а.с. 63-65).

Спірна 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана згідно договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського РНО, реєстровий номер № 2284. (а.с. 50-53) за ціною 576809,00 грн., що еквівалентно 31 000,00 доларів США.

Згідно пояснень сторін та показів свідків встановлено, що при придбанні квартири АДРЕСА_1 були використані кошти в сумі 21 500,00 доларів США, отримані від продажу 2-х кімнатної квартири ОСОБА_1 .

Щодо решти коштів, позивачка зазначила, що такі подарували їй батьки, а також вона мала власні заощадження. Відповідач доводив, що кошти позичив у товариша по роботі ОСОБА_4 , які після продажу автомашини, якою користувався постійно, хоч власником рахувалася його мама ОСОБА_5 , повернув.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно прописав, що придбане в шлюбі за відплатним договором майно може бути визнане особистою власністю подружжя в тому випадку, якщо воно придбане виключно за особисті кошти одного з подружжя.

Судом першої інстанції підставно взято до уваги пояснення як позивачки ОСОБА_6 так і пояснення її батьків ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 про те, що квартира АДРЕСА_5 продана відповідачем ОСОБА_9 за 21 500 доларів США. Ці кошти відповідач ОСОБА_1 приніс і особисто віддав ОСОБА_7 для зберігання до купівлі іншої 3-х кімнатної квартири, яка 02.11.2021 року була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що вони подарували дочці 10 000,00 доларів США, щоб докласти для купівлі квартири, однак договору не укладали.

Пояснення сторін по справі та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які визнали отримання 21 500 доларів США від ОСОБА_1 від продажу квартири АДРЕСА_5 спростовують доводи апеляційної скарги в частині продажу 2-х кімнатної квартири в м.Червонограді Львівської області за ціною 134 994,00 гривнів, що не відповідає ціновій політиці зазначеному регіону.

Отже, висновок суду першої інстанції, що кошти в сумі 21 500,00 гривень-особисті кошти відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо решти 9 500,00 доларів США, використаних на придбання спірної квартири, суд розцінив як спільні кошти подружжя, оскільки сторонами не доведено спростування презумпції спільності права власності подружжя належними, допустимими та достовірними доказами, що зазначені кошти є подаровані батьками позивачки та вкладені у придбання спірної квартири, як і не доведено, що саме для купівлі квартири відповідач ОСОБА_1 позичив кошти у ОСОБА_4 та вклав їх у придбання спірної квартири.

Висновок суду, що спірна квартира була придбана як за особисті кошти відповідача ОСОБА_1 в сумі 21 500,00 доларів США та частково за спільні кошти подружжя в сумі 9 500,00 доларів США відповідає зібраним по справі доказам.

Із висновками суду першої інстанції щодо розподілу часток у квартирі відповідно до вкладених коштів, суд апеляційної інстанції погоджується.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального і процесуального права відповідно до зібраних доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Матвійчук Галини Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра