Справа № 401/1530/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.

розглянувши у засіданні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - про визначення місця проживання дитини та факт перебування на самостійному вихованні та утримання батьком,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2025 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та всім підпорядкованим йому територіальним районним підрозділам вчиняти дії, пов`язані із заходами призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до набрання законної сили рішенням суду в цивільній справі №401/1530/25.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У роз`ясненнях наведених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 зазначив, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Предметом поданого позивачем позову є встановлення факту перебування дитини на його утриманні.

Захід забезпечення позову, про який просить представник позивача, не пов`язаний з предметом позову, він є неспівмірним його вимогам, та спрямований на майбутні правовідносини.

Заявником не обґрунтовано, як саме невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду щодо встановлення факту постійного перебування дитини на утриманні позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з Додатком № 5 до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, рішення суду про встановлення фату перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного є документом, що підтверджує таке право.

Крім того, суд вважає, що втручання в діяльність Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також інших уповноважених органах чи осіб, які займаються діяльністю щодо призову на військову службу під час мобілізації у воєнний період не передбачена нормами чинного законодавства.

Ураховуючи наведене вище, оскільки заявником не обґрунтовано, як саме невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду з приводу позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 - про визначення місця проживання дитини та факт перебування на самостійному вихованні та утримання батьком - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяО. О. Колотієвський