Справа № 344/3323/25
Провадження № 22-з/4808/117/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Девляшевський
10 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,
суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,
розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 26 серпня 2025 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 03 вересня 2025 року,
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 серпня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_3 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT - 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 1/2 частки відчуженого спільного майна, що становить 145 425,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1454,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 серпня 2025 року без змін.

01 грудня 2025 року до Івано-Франківського апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Жируна Р.М. про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій заявник просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн, а саме на підготовку адвокатом заперечення на апеляційну скаргу, аналіз судової практики та участь в судових засіданнях.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції надано: копію ордеру серії АА №1000295 від 21.10.2025, копію угоди про надання правової допомоги від 21.10.2025, копію квитанції до прибуткового касового ордера №46 від 21.10.2025.

Копію заяви судом 02 грудня 2025 року направлено представнику ОСОБА_2 з використанням ЄСІТС.

08 грудня 2025 року представницею ОСОБА_2 подано клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги. Зокрема, остання зазначила, що відзив на апеляційну скаргу подано позивачкою, яка вказала витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 5 000,00 грн, проте не надано детального опису робіт. Крім того, копії документів, що підтверджують ці витрати, не були надіслані іншій стороні, що є грубим порушенням норм ЦПК України. Вважає, що квитанція до прибуткового касового ордеру №46 не є належним доказом отримання коштів готівкою, оскільки належним підтвердженням передачі коштів є фіскальний чек.

Крім того, звертає увагу суду, що в ОСОБА_2 існують аліментні зобов`язання на утримання своєї доньки у розмірі 1/4 частини заробітку та колишньої дружини у розмірі 1/8 частини доходів щомісячно. Крім цього, йому необхідно буде сплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості автомобіля в розмірі 145 425,00 грн, що є додатковими фінансовими витратами. При цьому, відповідач працює асистентом вчителя у ліцеї ім.Романа Шухевича Івано-Франківської міської ради і його середній місячний заробіток складає 13 115, 87 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У цій справі судом встановлено, що при поданні відзиву на апеляційну скаргу позивачка просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення; зазначила, що на правову допомогу в суді апеляційної інстанції нею витрачено 5000,00 грн.

На підтвердження судових витрат представником позивача подано копію ордеру серії АА №1000295 від 21.10.2025, копію угоди про надання правової допомоги від 21.10.2025, копію квитанції до прибуткового касового ордера №46 від 21.10.2025. Відповідлно до умов договору за надання правової допомоги передбачено фіксований гонорар в розмірі 15 000,00 грн, який позивачка сплачує адвокату Жируну Р.М. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №46 від 21.10.2025 ОСОБА_1 сплатила адвокату Жируну Р.М. 15 000,00 грн за надані правові послуги (а.с. 203-204).

Стосовно заявлених до стягнення витрат суд апеляційної інстанції зазначає, що такі витрати пов`язані з розглядом справи підтверджуються належними доказами, зокрема складеними адвокатом відзивом на апеляційну скаргу та протоколами судового засідання від 23.11.2025 та 27.11.2025, відповідно до яких адвокат Жирун Р.М. брав участь у 2 судових засіданнях.

Встановивши, що у суді апеляційної інстанцій правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Жирун Р.М. на підставі договору про надання правової допомоги, з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачці понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом, апеляційний суд враховує заперечення представника Маснюка І.І. та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторін.

При вирішенні питання про співмірність витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, суд також враховує, що юридичний супровід справи адвокатом Жирун Р.М. розпочався ще на стадії розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатами роботи, заперечення апелянта щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 15 000,00 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугам, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення заяви адвоката Жируна Р.М. та прийняття додаткової постанови відповідно до положень статті 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.