Дата документу 11.12.2025Справа № 645/4788/21
Провадження № 2/554/3999/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судових засідань- Кашуби В.А.,

представника позивача - Омельницької Т.В.,

представника відповідача - Александрової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Харківська медична академія післядипломної освіти, правонаступником якої є Харківський національний медичний університет, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово -комунальних послугу розмірі 104 219,59 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та ОСОБА_1 укладено Контракт №5181 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти від 21.06.2012, строк дії якого з 01.05.2012 по 01.05.2013. Згідно положень статті 1 Контракту №5181, позивач надає відповідачу та його родині у складі двох осіб, а саме: дружини ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_3 в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , який знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти. Згідно п. 3.2.1 Контракту ХМАПО зобов`язалась надати мешканцям у тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку та згідно з п. 3.2.3 Контракту надати наймачу комунальні послуги. Згідно п. 2.1.2, 2.1.3 Контракту мешканець, в свою чергу, має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем гуртожитку. Плата за проживання у гуртожитку розраховується, виходячи із собівартості утримання 1 кв.м. площі, яку займає мешканець, фактичних витрат за спожиті енергоносії та інші комунальні послуги у відповідності до показників приладів обліку, встановлених у будівлі гуртожитку (п.4.1 Контракту). Положеннями п. 4.2 Контракту передбачено, що мешканець зобов`язався не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку. Розмір плати за проживання може бути змінений у випадку зміни цін, індексу інфляції та в інших випадках, передбачених законодавством України, а також у зв`язку із збільшенням витрат, пов`язаних з у триманням гуртожитку (п.4.4 Контракту). Відповідно до п.2.2.3 Контракту наймач має право використовувати житло за призначенням та самостійно не займати вільні приміщення, забезпечувати схоронність майна гуртожитку. У випадку тривалої відсутності (більше 25 днів) наймач зобов`язаний здати ключ від найманого приміщення коменданту. Відповідно до п.2.2.6 Контракту не встановлювати індивідуальні прилади обліку комунальних послуг. Будівля гуртожитку знаходиться на балансі ХМАПО та є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб в період навчання, що підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2016 року. Згідно висновку експертного дослідження№18 від 22.02.2019 калькуляція вартості 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитків, прибудинкової території гуртожитку №1 з 03.05.2015 року в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають одне ліжко-місце, підтверджується в сумі 13,96 грн./1 кв.м. на місяць. Позивач виконав свої зобов`язання за Контрактом №5181, надав житлову площу та позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами. Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких власник або споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Відповідач не укладав договір на тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за надані послуги, витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги з позивачем, що є порушенням норм чинного законодавства. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово- комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. В порушення вищевказаних норм, норм ЦК України, положення про гуртожиток Харківської медичної академії післядипломної освіти відповідач не сплачує відшкодування витрат на утримання будинку й територій та комунальні послуги за період з 01.01.2017 по 31.05.2021. Враховуючи викладене позивач просив стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості.

Представник позивача адвокат Омельницька Т.В. позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в обґрунтування чого зазначив, позивач не надав до суду належні та достовірні докази на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості, посилався на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року за № 2189-VIII та п.15 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, стверджуючи що із наданого Позивачем розрахунку не можливо встановити, які саме житлово-комунальні послуги були надані Відповідачу, є не зрозумілим чи базується він в частині сплати за комунальні послуги на тарифах, які встановлюються відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відповідних нормативних актах. Також представник Відповідача звертає увагу, що Позивач не надав доказів того, що оплата за проживання в гуртожитку розраховується виходячи із собівартості утримання 1 кв.м., який займає Відповідач, фактичних затрат на спожиті електроносії та інші комунальні послуги згідно з показниками встановлених пристроїв обліку приміщенні гуртожитку, відсутні дані на підтвердження площі житлового приміщення, яке займає Відповідач. Також представник Відповідача в письмових запереченнях на відповідь на відзив позивача просив не приймати до розгляду та не надавати будь-яку правову оцінку наданим позивачем разом із відповіддю на відзив на позовну заяву письмовим доказам, оскільки вважає, що з наведених представником позивача причин неможливості подати докази разом з позовною заявою не вбачається, що такі причини не залежали від позивача, а тому у прийнятті таких доказів слід відмовити.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 березня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.02.2025 задоволено клопотання представника Харківського національного медичного університету про залучення правонаступника позивача. Залучено до участі у справі, як правонаступника Харківської медичної академії післядипломної освіти - Харківський національний медичний університет за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й території та житлово-комунальних послуг.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 08.05.2025 позовні вимоги Харківського національного медичного університету задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість із відшкодування витрат на утримання будинку й території за період з 01.07.2017 по 31.05.2021 в розмірі 104219,59 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 23.06.2025 задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення по справі від 08.05.2025, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 08.05.2025 року скасуване із призначенням цивільної справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 104 219,59 грн., зазначила про необґрунтованість доводів представника відповідача, викладених в його письмових заявах по суті спору, зокрема про відсутність належного та документального підтвердження суми заборгованості, просила прийняти та надати оцінку поданим разом із відповіддю та відзив на позовну заяву письмовим доказам, оскільки після скасування заочного рішення суду із одночасного повторного призначення справи до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження будь-яких процесуальних строків сторонам для реалізації права на подання до суду процесуальних заяв по суті спору не визначалось. Також зазначила, що матеріалами судової справи доводиться, що Харківський національний медичний університет було залучено до участі у справі в якості правонаступника Харківської медичної академії післядипломної освіти ухвалою від 19.02.2025, а в подальшому 11.04.2025 судом у справу залучено іншого представника такого змінено позивача, що й стало необхідним реалізацію такими новими учасниками процесуальних прав, визначених законом. Щодо доводів представника відповідача в частині скасування за судовими рішеннями правонаступництва Харківським національним медичним університетом майна та майнових прав Харківської медичної академії післядипломної освіти та відсутності у позивача права на цей позов через відсутність порушеного права, представник позивача зазначила, що не заперечує обставини визнання протиправними та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», натомість такі обставини не виключають того факту, що на даний час в оперативному управлінні позивача перебувають будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , станом на час розгляду справи ХМАПО як юридична особа є відсутньою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, поза реєстрацію в якому, у такої юридичної особі відсутні право та дієздатність. Представник позивача звертала увагу суду, що відповідач не був процесуальним учасником у судових справах №520/7440/21 та №520/5316/23, його права та обов`язки ними не вирішувались, а тому рішення в них не можуть регулювати його права та обов`язки як особи, що проживає в гуртожитку та користується комунальним послугами, а жодним актом законодавства не передбачене безкоштовність отримання відповідних майнових благ при користуванні приміщеннями гуртожитку, передані за актом прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року №2343, під час реорганізації майнові права та обов`язки, в т.ч. заборгованість відповідача, яка є предметом даного позову, продовжує обліковуватись на балансі позивача, а тому саме позивач уповноважений вирішувати юридичну долю відповідних прав та обов`язків.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Наполягала на тому, що первісно разом із позовною заявою позивачем не було надано жодного письмового доказу на підтвердження заявленої до стягнення суми, відсутні розрахунки витрат, а контракт, на який посилається позивач, не містить даних про загальну площу наданого відповідачу у користування за контрактом приміщення, в той час як позов про відшкодування витрат на утримання будинку та території, комунальних послуг розрахований позивачем, виходячи із ціни користування 1 метром квадратним відповідної площі. Також представник відповідача вважає, що відсутні докази того, що об`єм наданих відповідачу послуг відповідає тарифам, встановленим ректором ХМАПО, нараховується виходячи з кількості осіб, в тому числі членів сім`ї наймача, також є недоведеним правильність та відповідність розрахунків вартості комунальних послуг та тарифів. Представник відповідача стверджує, що позивач разом із позовом не надав належного та обґрунтованого обліку доходів і витрат за будинком гуртожитку, вартість відшкодування яких вимагається до стягнення, а надані додатково докази щодо визначення вартості послуг з експлуатації та господарського обслуговування гуртожитку, укладених договорів щодо послуг із постачання електричної енергії, водопостачання та водовідведення, опалення тощо не підлягають прийняттю та навіть у разі їх прийняття судом, не доводять суму заборгованості. Додатково представник відповідача зазначала, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року по справі №520/7440/21 було визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та 06 червня 2024 року Другий апеляційний адміністративний суд у справі №520/5316/23 визнав протиправним та скасував наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти». За таких обставин на думку представника відповідача, позивач не може вважатися правонаступником прав та обов`язків Харківської медичної академії післядипломної освіти, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, а отже є неналежним позивачем у цій справі, тобто особою, права та інтереси якої не порушені. Також на думку представника відповідача належним позивачем у даній справі може бути виключно Міністерство охорони здоров`я України, яке є власником гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , та у зв`язку із юридичною невизначеністю щодо виконання судових рішень у справах №520/7440/21 та №520/5316/23, невжиттям позивачем будь-яких заходів щодо законного юридичного закріплення колишніх боргів мешканців гуртожитку перед Харківською медичною академією післядипломної освіти, університет позбавлений права вимагати їх стягнення в судовому порядку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Так судом встановлено, що 21.06.2012 року між позивачем - Харківською медичною академією післядипломної освіти та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Контракт №5181 на тимчасове проживання у гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти строком з 01.05.2012 до 01.05.2013. Згідно положень статті 1 Контракту №5181, позивач надає відповідачу та його родині з двох осіб, а саме: дружини ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 строкове платне користування квартиру АДРЕСА_3 , який знаходиться на балансі Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Положеннями п. 2.2.4 Контракту передбачено, що відповідач зобов`язаний не пізніше 25-го числа кожного наступного місяця вносити плату за проживання в гуртожитку, яка враховує в собі витрати на утримання будинку й територій та житлово - комунальні послуги (згідно п.4.1). Згідно п. 2.1.2, п.2.1.3 відповідач в свою чергу має право користуватись комунальними послугами, приміщеннями побутового призначення, обладнанням, інвентарем тощо. Позивач згідно п.3.2.1 зобов`язується надати в тимчасове користування для тимчасового проживання житлове приміщення в гуртожитку. Згідно з п. 3.2.3 надати наймачу комунальні послуги.

Відповідно до листа адміністрації Темнівської виправної колонії (№100) від 15.04.2009 вих. №7/12-3656/ЄР остання просить ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти продовжити контракт на проживання в гуртожитку АДРЕСА_4 сім`ї лікаря-хірурга лікувального закладу при Темнівській виправній колонії (№100) ОСОБА_1 так як установа не має можливості надати житлову площу.

Будівля за вказаною адресою знаходиться на балансі ХМАПО та є гуртожитком, призначеним для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання, що підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 10234 від 18.06.2018 року.

Відповідно до Акту прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, за ХНМУ було закріплено цілісний майновий комплекс Харківської медичної академії післядипломної освіти на праві оперативного управління, в тому числі, будівлю гуртожитку АДРЕСА_4 , а також передано дебіторську заборгованість постійних мешканців гуртожитку станом на 01.11.2022 в сумі 8457762,20 грн. Такий акт затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343.

Відповідно до витягу із обігової відомості станом на 01.11.2022 в структурі переданої Позивачу за Актом прийому-передачі від 09.12.2022 дебіторської заборгованості постійних мешканців гуртожитку АДРЕСА_4 значиться 142 966,63 грн. боргу Проценко Д.Б (квартира АДРЕСА_5 ).

Відповідач ОСОБА_1 з 19.09.2006 року проживає та зареєстрований за адресою: кв. АДРЕСА_6 , що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 , виданого 06.06.1995 Автозаводським РК Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області.

Факт реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 з 19.09.2006 року в гуртожитку за адресою: кв. АДРЕСА_6 не заперечувала та не спростовувала представник відповідача під час розгляду справи.

Відповідно до довідки Харківського національного медичного університету №3 від 15.10.2025 в студентському гуртожитку АДРЕСА_7 з жовтня 2018 року по сьогоднішній день зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначене доводить факт проживання та користування відповідачем та його родиною квартирою АДРЕСА_6 , адже відповідно до п.4 постанови КМУ від 07.02.2022 №265 «Про Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п.2) п.7 наведеної постанови декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання (далі - декларація), поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, здійснюється щодо особи, яка: декларує місце проживання у гуртожитку, що не належить особі на праві власності, спільної власності (спільної часткової або спільної сумісної власності), за умови надання згоди уповноваженої особи з управління (утримання) гуртожитку, що належить до сфери управління підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності (далі - уповноважена особа житла).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання за Контрактом, надав житлову площу та відповідно у відповідача виник обов`язок сплачувати вартість проживання та житлово-комунальних послуг.

Розглянувши доводи та заперечення щодо відсутності належних та достатніх даних про розміри витрат, які підлягають стягненню з відповідача, невідповідність їхположенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», неможливості із наданого Позивачем розрахунку встановити, які саме житлово-комунальні послуги були надані відповідачу за спірний період та чи базується такі розрахунки на відповідних даних, то суд вважає їх недоведеними та такими, що спростовуються наданими та перевіреними судом письмовими доказами.

Так, згідно висновку експертного дослідження №18 від 22.02.2019 калькуляція вартості 1 кв.м. за послуги з утримання гуртожитків, прибудинкової території гуртожитку №1 з 03.05.2018 в частині розрахунку для інших категорій громадян, які проживають за контрактом та займають одне ліжко-місце, підтверджується в сумі 13,96 грн./1 кв.м. на місяць.

Також судом досліджені додатки до наказів ХМАПО № 18-з від 11.01.2018, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 01 січня 2018 року 11,00 грн. (без ПДВ), 13,20 грн. (з ПДВ), 182-з від 02.05.2018, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 03 травня 2018 р. 11, 63 грн. (без ПДВ), 13,96 грн. (з ПДВ), № 32-з від 21.01.2019, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 01 січня 2019 р. 11,90 грн. (без ПДВ), 14,28 грн. (з ПДВ), №210-з від 03.06.2019, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 03 червня 2019 р. 12,83 грн. (з ПДВ), № 40-з від 20.01.2020, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 01 січня 2020 р. 15,95 грн. (з ПДВ), № 346-з від 31.08.2020, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 01 вересня 2020 р. 16,42 грн. (з ПДВ), № 46-з від 25.01.2021, яким була затверджена калькуляція вартості одного квадратного метра за послуги з утримання гуртожитків та прибудинкової території гуртожитку з 01 січня 2021 р. 17,89 грн. (з ПДВ).

Відповідно до розрахунку сум відшкодування витрат на утримання будинку й території та комунальних послуг за період 01.06.2018 31.05.2021 визначена позивачем вартість 1м2 обслуговування гуртожитку відповідає наведеним та дослідженим наказам та не суперечить висновку експертного дослідження №18 від 22.02.2019.

Суд бере до уваги, що порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, на які поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», визначається «Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, якими визначено, що за умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата за електроенергію при загальному лічильнику розподіляється пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря). При цьому, балансоутримувач гуртожитку розраховується з енергопостачальником за електричну енергію, спожиту мешканцями зазначеного будинку (гуртожитку), згідно з показами загальнобудинкового засобу обліку електричної енергії.

Також відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 визначається порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них.

Так, пунктом Положення визначено, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Відповідно до Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України 21.11.2019 №1452 заклад освіти розробляє власне положення про користування гуртожитком закладу освіти, яке затверджує керівник закладу освіти за погодженням з органами студентського самоврядування. Розмір плати за проживання у гуртожитках закладів освіти державної та комунальної форми власності встановлює керівник закладу освіти за погодженням з органом студентського самоврядування з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28 березня 2011 року № 284/423/173, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 квітня 2011

Постановою Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» затверджений відповідний перелік та серед них в п.п. 4) п.7 міститься послуга надання громадянам, які користуються послугами, зазначеними у підпунктах 1-3 цього пункту, комунальних послуг, послуг з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень.

Відповідно до п.2 спільного наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 №384/423/173, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2011 за №520/19258 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної власності» конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках встановлюється керівником вищого навчального закладу за погодженням з профспілковим комітетом студентів і розраховується відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758 ( z1196-10 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.11.2010 за N 1196/18491, виходячи з нормативу житлової площі на кожного мешканця, встановленого згідно з проектною документацією при будівництві гуртожитку, та розрахункового коефіцієнта загальної площі, що припадає на кожного мешканця гуртожитку.

Згідно розрахунку позивача станом на 01.06.2018 у відповідача міститься заборгованість в сумі 21050,33 грн., за період червень 2018 травень 2021 сума нарахованих витрат на утримання будинку і території та комунальні послуги (опалення, гаряча вода, холодна вода, водовідведення, електропостачання, освітлення місць загального користування, користування ліфтами) становить 90279,21 грн., з яких 25239,17 грн. відповідачем сплачена, загальний борг становить 104219,59 грн.

Такий розрахунок містить чітку та конкретну деталізацію відповідних послуг (витрат), їх ціну, кількість та загальні вартості.

Як зазначено вище підрахунок суми заборгованості враховує проведені відповідачем оплати в жовтні 2018 року на суму 3288,94 грн., в листопаді 2018 року в сумі 1291,73 грн., лютому 2019 року в сумі 1258,79 грн., квітні 2019 року в сумі 1270,49 грн. за відсутності надання таких даних суду самим відповідачем.

Наведений розрахунок містить посилання на загальну корисну площу кімнати №226 51,9 м.кв. та кількість осіб, які її винаймають 4 особи, що спростовує твердження представниці відповідача про відсутність таких розрахункових даних у матеріалах заявленого позивачем позову.

Також зазначені дані щодо площі кімнати відповідають даним наданого позивачем витягу із технічного паспорту щодо будівлі.

Отже у суду відсутні підстави сумніватися в доведеності та достовірності наданих позивачем розрахункових дані щодо площі приміщення, яке становило предмет укладеного із відповідачем контракту №3766 від 01.06.2009, та кількості осіб, які проживають у ньому. Будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначених розрахунків, доказів про погашення заборгованості або її відсутність відповідачем не надано.

Також суд погоджується із твердженням позивача, що університет не є виконавцем комунальних послуг в розумінні ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року за № 2189-VIII та самостійно не формує ціни та тарифи на такі послуги з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року за № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року за № 2189-VIII законодавцем визначений чіткий перелік виконавців комунальних послуг, якими є: 1) послуги з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуги з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуги з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуги з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуги з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуги з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуги з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.

З огляду на викладене правомірним є твердження позивача, що формування суми відшкодування вартості витрат на оплату комунальних послуг особами, які проживають в гуртожитках та користуються відповідними послугами (теплопостачання, електропостачання, освітлення місць загального користування, користування ліфтами, постання холодної води, водовідведення та ін.), здійснюється виходячи із понесених позивачем витрат на такі послуги за укладеними договорами із виконавцями (надавачами) комунальних послуг, пропорційно займаній наймачами площі та кількості осіб, які проживають в гуртожитку та такими послугами користуються.

Зміст заявленого позову зводиться саме до вимоги про відшкодування відповідачем понесених позивачем фактичних витрат з утримання будинку й території та житлово-комунальних послуг, а тому перевірка судом цін та тарифів на комунальні послуги на відповідність їх вимогам діючого законодавства знаходиться поза межами підстав позову.

На підтвердження відповідних цін на заявлені до відшкодування види комунальних послуг у спірних періодах позивачем надані відповідні письмові докази.

Так, згідно договору 1-0060С від 26.01.2018 року тариф з ПДВ на електричну енергію за 1 кВт*год складає 0,90 грн. та 1,68 грн., розмір тарифу згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Згідно договору 1363/09-ТВ-Б від 25.01.2018 року тариф з ПДВ на централізоване водопостачання за 1 м.куб складає 8,616 грн. розмір тарифу визначається у встановленому діючим законодавством порядку. Згідно договору 1364/09-ТК-Б від 25.01.2018 року тариф з ПДВ на централізоване водовідведення за 1 м.куб складає 4,776 грн., розмір тарифу визначається у встановленому законодавством порядку. Згідно договору 0060С від 28.02.2019 року тариф з ПДВ на електричну енергію за 1 кВт*год складає 0,90 грн. та 1,68 грн., розмір тарифу згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Згідно договору 1622/09-ТВ-Б від 07.02.2019 року тариф з ПДВ на централізоване водопостачання за 1 м.куб складає 10,752 грн., розмір тарифу визначається у встановленому діючим законодавством порядку. Згідно договору 1623/09-ТК-Б від 07.02.2019 року тариф з ПДВ на централізоване водовідведення за 1 м.куб складає 5,46 грн., розмір тарифу визначається у встановленому законодавством порядку. Згідно договорів 0060С/20 від 19.02.2020 року та 0060С/20 від 24.12.2020 року тариф з ПДВ на електричну енергію за 1 кВт*год складає 0,90 грн. та 1,68 грн., розмір тарифу згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» (із змінами і доповненнями). Згідно договору 1841/09-ТВ-Б від 26.02.2020 року тариф з ПДВ на централізоване водопостачання за 1 м.куб складає з 01.01.2020 12,252 грн., з 05.02.2020 15,228 грн., розмір тарифу визначається у встановленому діючим законодавством порядку. Згідно договору 1842/09-ТК-Б від 26.02.2020 року тариф з ПДВ на централізоване водовідведення за 1 м.куб складає з 01.01.2020 6,264 грн., з 05.02.2020 9,216 грн., розмір тарифу визначається у встановленому законодавством порядку. Згідно договору 27/02 від 22.02.2021 року тариф з ПДВ на електричну енергію за 1 кВт*год складає 1,68 грн., розмір тарифу згідно постанови КМУ від 28.12.2020 № 1325. Згідно договорів 2218/09-ТВ-Б від 19.02.2021 року та 3001/09-ТВ-Б від 21.12.2021 року тариф з ПДВ на централізоване водопостачання за 1 м.куб складає 16,08 грн., розмір тарифу визначається у встановленому діючим законодавством порядку. Згідно договорів 2219/09-ТК-Б від 19.02.2021 року та 3002/09-ТК-Б від 21.12.2021 року тариф з ПДВ на централізоване водовідведення за 1 м.куб складає 8,928 грн., розмір тарифу визначається у встановленому законодавством порядку. Згідно договору 3/01 від 31.01.2019 року тариф з ПДВ за послуги з вивезення та розташування побутових відходів з подальшим їх захороненням за 1 м.куб. складає 126,00 грн. Згідно договору 12/1 від 03.02.2020 року тариф з ПДВ за послуги з вивезення, перевезення, захоронення твердих побутових відходів за 1 м.куб. складає 126,00 грн. Згідно договору 12/1 від 18.02.2021 року тариф з ПДВ за послуги з вивезення та розташування твердих побутових відходів з подальшим їх захороненням за 1 м.куб. складає 126,00 грн. Згідно договору 588/18 від 26.01.2018 року тариф з ПДВ за теплову енергію за 1 Гкал для потреб населення складає 1224,828 грн., що встановлені постановою № 1944 від 07.11.2016 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які діють з 01.12.16. Згідно договору 588/19/1 від 06.03.2019 року тариф з ПДВ за теплову енергію за 1 Гкал для потреб населення складає 1522,08 грн., що встановлені постановою № 1734 від 10.12.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які діють з 01.01.19. Згідно договору 588/20 від 04.02.2020 року тариф з ПДВ за теплову енергію за 1 Гкал для потреб населення складає 1522,08 грн., що встановлені постановою № 1734 від 10.12.2018 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, які діють з 01.01.19. Згідно договору 588/21 від 12.02.2021 року тариф з ПДВ за теплову енергію за 1 Гкал для потреб населення складає 1748,47 грн., що встановлені постановою від 30.11.2020 року №2265 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.09.20 № 1673», які діють з 01.12.20.

Відповідачем такі дані не спростовані, а сумнівність, на яку останній посилається, не може бути прийнята судом, адже обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених процесуальни законом.

Також суд зазначає, що одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі……. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 466/4209/17).

Зідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Також Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Пунктом 1 частини 1статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», було передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення передбачені ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 66 ЖК України встановлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до ст. 67 ЖК України, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно положень ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004 «Про житлово- комунальні послуги», відповідно до яких власник або споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.

Як встановлено в судовому засіданні на час подання позову відповідач не уклав договір про тимчасове проживання в гуртожитку Харківської медичної академії післядипломної освіти та відповідно про сплату за надані послуги та витрати на утримання будинку і територій та житлово- комунальні послуги з позивачем, що є порушенням норм чинного законодавства. Але фактично відповідач продовжує проживати в гуртожитку, користуватись комунальними послугами та частково їх сплачувати.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладання договору, між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Аналогічні положення передбачені ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 1 частини 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений ст. ст. 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції на дату укладення контракту №2733 (11.12.2006), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно п.3 ч.2ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем, посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно з ч. 2 ст. 128 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

За правилом ст. 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Частиною 1 статті 130 Житлового кодексу України передбачено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом до звернення позивача до суду відповідач не виконує свого обов`язку щодо укладення договору та має заборгованість перед позивачем в сумі 104219,59 грн. за період з 01.01.2017 по 31.05.2021, що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період.

Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17).

Відповідно до визначень, наведених в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства

від 17 травня 2005 р. N 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207 балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Харківська медична академія післядипломної освіти надавала комунальні послуги та послуги з утримання будинків та територій, а відповідач їх отримував, не надавши суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо розрахунку заборгованості по завищеним тарифам та відповідно не оскаржував наявну заборгованість.

Таким чином, між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством - Законом України «Про житлово-комунальні послуги», позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а відповідач плату за надані послуги у встановленому порядку не вносить тривалий строк.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Даних про відмову відповідача від отримання послуг з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг, які надає позивач, або про отримання таких послуг неналежної якості, - матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати вартість вказаних послуг.

Надаючи правову оцінку запереченням представника відповідача в частині відсутності у позивача права на позов з урахуванням визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №520/7440/21 та визнання протиправним та скасував наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» постановою Другого апеляційного адміністративного суду 06 червня 2024 року у справі №520/5316/23, то суд вважає за необхідне їх відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта управління, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом) у межах встановлених цим кодексом, іншими законами, а також власником майна (уповноваженим органом).

Відповідно до ч.1 ст. 66 Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. N 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207 балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Судом встановлено, що за актом прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, який було затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року №2343, за ХНМУ було закріплено цілісний майновий комплекс ХМАПО на праві оперативного управління, зокрема, будівлю гуртожитку №1, об`єкт державної власності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . а також передано дебіторську заборгованість постійних мешканців гуртожитку станом на 01.11.2022 в сумі 8457762,20 грн. Такий акт затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343.

Даних, що на виконання судових рішень у справах №520/7440/21 та №520/5316/23 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відповідні відомості щодо статусу Харківської медичної академії післядипломної освіти () під час судового розгляду сторонами не надано.

Ні позивач, ні відповідач не були процесуальними учасниками у судових справах №520/7440/21 та №520/5316/23, їх права та обов`язки ними не вирішувались, а тому рішення в них не можуть регулювати права та обов`язки зокрема відповідача як особи, що проживає в гуртожитку та користується комунальним послугами та не є підставою виникнення у нього права безоплатного споживання комунальних послуг в очікуванні виконання відповідних судових рішень щодо реорганізації.

Суд погоджується, що застосованими до даних правовідносин актами законодавства не передбачається безкоштовність отримання відповідних майнових благ при користуванні приміщеннями гуртожитку, а тривала неузгодженість наявності статусу правоздатності у того чи іншого надавача відповідних послуг, не може надавати відповідачу юридичну можливість тривалий час уникати їх сплати.

Одночасно судовими рішеннями у справах №520/7440/21 та №520/5316/23 акт прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року №2343 не скасовувався.

Постановою Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року у справі №638/8669/18 викладена наступна правова позиція: згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Також у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що справедливість одна із засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірив права. Елементи права, зокрема, розмірність, рівність, мораль, об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі.

Тривале користування відповідачем майновими благами та не вжиття заходів щодо їх оплати за відсутності правових підстав отримувати їх безоплатно, не відповідає стандартам добросовісності, а тому судом не приймається.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Відповідно до ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також судом відхиляються заперечення представника відповідача щодо відхилення наданих позивачем письмових доказів, адже відповідно до ст. 2 ЦПК України основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Також у своїх рішеннях Судова ЄСПЛ (справи Avotins проти Латвії [GC], № 17502/07, § 119, 2016 та Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів, 27 жовтня 1993 р., § 33) наголошував, що принцип рівності сторін вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в суттєво невигідне становище порівняно з опонентом.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 по 31.05.2021 у розмірі 104219,59 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.12,81,141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на утримання будинку й території та житлово-комунальних послуг - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного медичного університету заборгованість з відшкодування витрат на утримання будинку й територій та житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 по 31.05.2021 у розмірі 104219,59 грн. (сто чотири тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного медичного університету судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Шевченківський районний суд міста Полтави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Харківський національний медичний університет, місцезнаходження: 61022 м. Харків, проспект Науки, буд.4, .

Відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_8 ІПН НОМЕР_2

Повний текст судового рішення складено 16.12.2025 року.

Суддя М.О.Материнко