П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025року м. Київ

Справа №374/81/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/12424/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Ржищівського міського суду Київської області ухваленого під головуванням судді Павленка Р.М. 29 квітня 2025 року у м. Ржищів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В

У березні 2025 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, у якій просила: встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2018 року по день його смерті, шляхом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач спільно проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 2018 року у будинку по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивачки та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 .

Позивачка разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ОСОБА_2 переважно утримував сім`ю, він отримував хороший заробіток до війни, а також під час своєї військової служби в лавах ЗСУ.

Після народження сина позивачка повністю перебувала на утриманні чоловіка, оскільки займалася і займається зараз виключно доглядом за дитиною, в зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Вовчанськ Чугуївського району Харківської області під час виконання бойового завдання загинув громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивачка з сином фактично залишилися без засобів до існування.

05.07.2024 позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області із заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого Захисника України.

Позивач листом від начальника Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області від 08.07.2024 №01-33/548 отримала відмову по суті своєї заяви в зв`язку з відсутністю правочину, що підтверджує факт її перебування на утриманні загиблого.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 29 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Установлено юридичний факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 шляхом проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено, що встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року по день його смерті, шляхом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. В іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку з чим суд вважав за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що їхнім взаємним стосункам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням Міністерство оборони України, представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Представник вказує на те, що були наявні підстави для заявлення суддею Павленко Р.М. самовідводу, оскільки 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 вже зверталась до суду в порядку окремого провадження , в якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання, та суддею 12 листопада 2024 року було відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою. У зв`язку з вказаними обставинами, суддею до початку судового розгляду мало бути заявлено самовідвід.

Представник зазначає, що суд першої інстанції в рішенні зазначив, що «Позивач зверталася до відповідача в досудовому порядку і отримала відмову. Копія звернення і копія відповіді і матеріалах справи», однак представник з вказаним твердженням не погоджується. В матеріалах справи наявний лист управління соціального захисту населенні Ржищівської міської ради Київської області від 08.07.2024 № 01-33/548, яким повідомлено заявнику, хто належить до членів сім`ї військовослужбовця, та які документи для підтвердження даного статусу необхідно.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення заявника до відповідача, зокрема відсутня належним чином завірена копія заяви, з якою заявник зверталася до відповідача.

Окремо представник звертає увагу суду, в матеріалах справи відсутній доказ порушеного права заявника відповідачем.

Суд першої інстанції взагалі не досліджував дійсні обставини справи. Зокрема, в рішенні суд навів витяг з законодавства, яким регулюється порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разу загибелі військовослужбовця, в тому числі щодо кола осіб, які мають право на призначення вищевказаної допомоги, які чітко визначені законом.

Проте, судом не було досліджено та залучено третіх осіб, на права та інтереси яких впливатиме оспорюване рішення.

Судом не було досліджено, чи мав військовослужбовець батьків, дітей, утриманців дружину, інших членів сім`ї, права та інтереси яких будуть порушенні оспорюваним рішенням.

Тобто, заявник не підтверджує відсутність інших членів сім`ї та близьких родичів військовослужбовця, які можуть претендувати на виплату їм частини грошового забезпечення, на виплату одноразової грошової допомоги, на частину пенсії у разі втрати годувальника (можливо уже призначено, отримують).

Таким чином, є підстави вважати, що в даному випадку може бути спір між позивачем та такими особами, оскільки розмір призначеної пенсії буде вираховуватись відповідно до кількості осіб, яким вона буде призначена, грошове забезпечення розподіляється рівними частками між такими особами, або поділятись рівним частками між такими особами.

Встановлення заявлених фактів породжуватиме певні правові наслідки та впливатиме на права заінтересованих осіб, які не залучені до справи у якості третіх осіб, у разі їх наявності.

Крім того, встановлення даного факту, може впливати на спадкові права та обов'язки інших осіб. При цьому, заявницею не надано підтвердження відсутності спадкоємців у померлого.

Судом першої інстанції не враховано, чітко визначені законом, вимоги щодо набуття статусу утриманця військовослужбовця. Так, пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному непрацездатному члену сім`ї, який має право на таку пенсію.

Для реалізації мети, а саме призначення пенсії у разі втрати годувальника, має право звернутись непрацездатний член сім`ї військовослужбовця, який перебував на його утриманні, військовослужбовець був годувальником для непрацездатного і т.д.

Зокрема, для досягнення мети заявленої в позовній заяві про встановлення факту, яка розглядається в суді треба бути, або: членом сім'ї військовослужбовця; непрацездатним; бути на утриманні у померлого годувальника (військовослужбовця); після смерті годувальника втратити джерело засобів до існування; бути дитиною; непрацездатним батьком чи дружиною (чоловіком).

Заявниця не належить до жодної із встановленої законом категорій, а тому не має права на призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника, а також отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Крім того, заявник є повнолітньою, працездатною.

Також, заявниця на підтвердження факту перебування на утриманні, не надала жодних доказів, які є підтвердженням повного утримання заявниці з боку загиблого військовослужбовця.

Представник зазначає, що заявницею до суду не було надано жодного доказу на підтвердження факту спільного проживання заявниці з військовослужбовцем та перебування на його утриманні.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що заявниця не належить до жодної із встановленої законом категорій (чітко визначеної законом), а тому не має статусу утриманця військовослужбовця, а також не є членом сім`ї військовослужбовця.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду та зворотнім повідомленням про вручення, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку ст.ст.4,5 ст. 269 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , з 27.07.2016, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади /а.с. 9/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого Ржищівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 05.11.2020 /а.с. 15/.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.11.2020, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади /а.с. 16/.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.07.2024 /а.с. 10/.

ОСОБА_1 до позовної заяви на підтвердження своїх позовних вимог також були надані наступні документи в копіях:

довідка ТВО командира військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_4 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України молодшого сержанта ОСОБА_2 , гранатометника, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовий квиток НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , про те, що дійсно в період з 09.03.2022 по 31.03.2022; з 09.04.2022 по 21.05.2022; з 27.05.2022 по 06.07.2022; з 12.11.2022 по 09.12.2022; з 11.02.2023 по 28.02.2023 він брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення перебуваючи в Київській області, м. Баришівка; Сумській області, Охтирського району, н.п. Вільне; Донецькій області, Бахмутського району, н.п. Міньківка. Видана Довідка 06.05.2024 №191. Підстава: журнал бойових дій від 09.03.2022 №2дск, від 11.04.2022 №12дск, від 27.09.2022 №29дск /а.с. 13/;

лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 №10-12/1756-Дм/24 від 24.06.2024 /а.с. 11/;

довідка про причину смерті ОСОБА_2 , до форми №106/0 №10-12/1756-Дм/24;

акт прийому - передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №1756 від 25.06.2024 /а.с.12/;

акт обстеження житло-побутових умов проживання, складеного депутатами Ржищівської ради: Лясківська Т.В., ОСОБА_5. , ОСОБА_6 та завірений міським головою Чорненькою К.І., від 25.06.2024, відповідно до якого громадянин ОСОБА_2 проживав у цивільному шлюбі без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2018 року разом з громадянкою ОСОБА_1 та їхнім сином ОСОБА_3 2020 р.н./а.с. 17/;

фотографії, які надані позивачем, та на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та їх спільне проведення дозвілля /а.с. 19,20/;

відповідь Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області від 08.07.2024, відповідно до якої Управління на заяву ОСОБА_1 від 05.07.2024 повідомило останню, що згідно ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належить: один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія. Зазначено, що в заяві ОСОБА_1 необхідно вказати реквізити свідоцтва про шлюб або додати рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджує факт перебування її на утриманні загиблого /а.с. 18/;

розрахунок ОСОБА_2 (грошове забезпечення за квітень, компенсація за відпустку та ін. виплати за квітень 2016 року в загальній сумі 13235,11 грн) /а.с. 14/.

Також судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року, зокрема, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.

При цьому, ч. 1 ст. 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім'ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15000000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян РФ або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

В абзаці 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст.3 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян РФ або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2018 року по день його смерті, шляхом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу.

ОСОБА_1 вимоги позовної заяви обгрунтовувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року, та ОСОБА_2 переважно утримував сім`ю, а після народження сина вона повністю перебування на утриманні ОСОБА_2 , оскільки займалась і займається виключно доглядом за сином, у зв'язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись. Тому смерті ОСОБА_2 вони з сином фактично залишились без засобів до існування.

05.07.2024 позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області із заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого Захисника України. Управлінням соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області їй було відмовлено в наданні статуса члена сім`ї загиблого Захисника України з метою виплати належних їй матеріальних допомог, а тому єдиним способом захисту порушеного права, є звернення до суду з вказаним позовом.

Для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для виплати позивачу належних їй матеріальних допомог, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні померлого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для особи постійним і основним джерелом засобів до існування.

Однак, надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_2 .

Так, у матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходів як загиблого ОСОБА_2 , так і позивача ОСОБА_1 , а також щодо розміру допомоги та її систематичності позивачу з боку ОСОБА_2 ..

Долучена позивачем копія розрахунку місячного грошового забезпечення ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки вона датована квітнем 2016 року, в той час, як позовні вимоги стосуються періоду з 2018 року по день смерті ОСОБА_2 , тобто 2024 року.

Співвідношення розмірів допомоги, яку позивач отримувала від загиблого ОСОБА_2 , та інших одержуваних нею доходів судом першої інстанції не встановлено і можливість встановити таке співвідношення на стадії апеляційного перегляду справи також відсутня, оскільки такі докази позивачем не подані.

Отже, з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога загиблого ОСОБА_2 була постійним і основним джерелом засобів до існування позивача ОСОБА_1 . Також в матеріалах справи відсутні дані про ведення спільного господарства і спільного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем доведено її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2018 року по день його смерті, шляхом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, не грунтуються на матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 шляхом проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відтак, доводи апеляційної Міністерства оборони України колегія суддів вважає обгрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України спростовують висновки суду першої інстанції, судом допущено порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 29 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ржищівської міської ради Київської області, треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук