Номер провадження № 2-о/521/664/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Поліщук І.О.

при секретарі Коржеван В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю представника заявника - адвоката Лисенко Лілії Олександрівни, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ

25 листопада 2025 року заявник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лисенко Л.О. звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин зі своїм батьком ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви представник зазначив, що батько заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя має намір розпорядитися своєю власністю нежитловим приміщенням та скласти договір дарування, який посвідчити у нотаріальній конторі, та має намір скласти заповіт на автомобіль, а через розбіжності, які містяться у документах у написанні прізвищ батька та доньки у майбутньому можуть виникнути перешкоди у переоформленні майна та реалізації своїх прав як власника. Відтак, рішення суду необхідне батькові заявника для можливості розпорядитися своєю нерухомістю на користь доньки, оскільки відповідно до чинного законодавства при даруванні родичам першого та другого ступенів споріднення податки при оформленні договору дарування в Україні відсутні.

Крім того, представник у заяві зазначив, що батько заявника склав Заповіт від 05.09.2024 року, зареєстрований під №674 у Спадковому реєстрі, яким зробив розпорядження на випадок смерті, у зв`язку з чим, задля уникнення перешкод у реалізації майнових прав та застосування у разі спадкування нульової ставки ПДФО, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту.

Зазначив, що факт родинних відносин підтверджується наступними доказами. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_2 та громадянка ОСОБА_3 уклали шлюб 14.08.1977 року, актовий запис №9. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_4 , дружині ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАГС Чечельницького райвиконкому Вінницької області 25.03.1982 р.: ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася заявник громадянка ОСОБА_5 , та зазначено наступні дані її батьків: батько ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 .

Зазначив, що батько не змінював паспорт у зв`язку зі зміною прізвища після укладення шлюбу. Так, 03.03.2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області батьку видано паспорт серії НОМЕР_3 , в якому його прізвище зазначено « ОСОБА_7 ». У паспорті міститься відмітка про сімейний стан: Відділом ЗАГСу Чечельницького р-ну Вінницької області 14.08.1977 р. зареєстровано шлюб з ОСОБА_3 . 07 липня 2005 року батько отримав довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, де його прізвище вказано « ОСОБА_7 ».

У паспорті матері заявника ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 виданого Балтським РВ УМВС України в Одеській області 02.12.1999 року міститься відмітка про сімейний стан: Відділом ЗАГСу Чечельницького р-ну Вінницької області 14.08.1977 р. зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого відділом РАГС Балтського управління юстиції Одеської області 30.08.2003 року заявник ОСОБА_5 та ОСОБА_8 одружились та після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_9 ».

03 грудня 2012 року рішенням Малиновського районного суду розірвано шлюб між заявником ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

09 липня 2016 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (заявник) уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим Балтським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 ».

07.09.2016 року заявнику видано Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області паспорт у зв`язку зі зміною прізвища після державної реєстрації шлюбу.

26.09.2016 року заявнику видано РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 .

Представник стверджував, що фактично на момент звернення, у заявника та її батька різні прізвища у документах, через що можуть утворитися проблеми у доказуванні права на спадкування майна у майбутньому, тощо.

Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання заяви про встановлення юридичного факту, просив суд її задовольнити та розглянути справу без участі заявника та його представника.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України, надав до суду заву про визнання факту родинних відносин зі своєю донькою, розгляд справи просив проводити без його участі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_2 та громадянка ОСОБА_3 уклали шлюб 14.08.1977 року, актовий запис №9. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_4 , дружині ОСОБА_4 . Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАГС Чечельницького райвиконкому Вінницької області 25.03.1982 р.: ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася заявник громадянка ОСОБА_5 , та зазначено наступні дані її батьків: батько ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 .

Також, судом встановлено, що 03.03.2000 року Балтським РВ УМВС України в Одеській області батьку видано паспорт серії НОМЕР_3 , в якому його прізвище зазначено « ОСОБА_7 ». У паспорті міститься відмітка про сімейний стан: Відділом ЗАГСу Чечельницького р-ну Вінницької області 14.08.1977 р. зареєстровано шлюб з ОСОБА_3 . Батько заявника не змінював паспорт у зв`язку зі зміною прізвища після укладення шлюбу. Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 07 липня 2005 року прізвище батька вказано « ОСОБА_7 ».

Крім того, у паспорті матері заявника ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 виданого Балтським РВ УМВС України в Одеській області 02.12.1999 року міститься відмітка про сімейний стан: Відділом ЗАГСу Чечельницького р-ну Вінницької області 14.08.1977 р. зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого відділом РАГС Балтського управління юстиції Одеської області 30.08.2003 року заявник ОСОБА_5 та ОСОБА_8 одружились та після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_9 ». 03 грудня 2012 року рішенням Малиновського районного суду розірвано шлюб між заявником ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого Балтським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області 09 липня 2016 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (заявник) уклали шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 ».07.09.2016 року заявнику видано Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області паспорт у зв`язку зі зміною прізвища після державної реєстрації шлюбу. 26.09.2016 року заявнику видано РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, родинні відносини заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджуються дослідженими судом доказами: свідоцтвом про народження заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтвом про шлюб між батьками заявника, копіями паспортів громадян України заявника, її батька та матері, свідоцтвами про шлюб заявника.

Суд вважає, що обставини викладені у заяві, відповідають і не суперечать зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положення ч 2 ст. 315 ЦПК України наголошує на те, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками).

Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).

В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За правилом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що заявник позбавлений можливості довести певний юридичний факт у досудовому порядку.

З огляду на це, заявник є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 2, ч.1 ст.5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.264-268,293-294,315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ), заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин - задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І.О. Поліщук