ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/4192/25
Номер провадження 22-ц/818/4110/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року в складі судді Полякова О.В. по справі № 638/4192/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 15 березня 2022 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часом сімейне життя не склалось, спільне мешкання стало неможливим. Наразі відповідач постійно мешкає у Полтавській області, а син проживає з нею у м. Харкові. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, щомісячно витрачає на утримання сина понад 10 000,00 грн, що включає витрати на придбання продуктів харчування, одяг, іграшки, медичні послуги, тощо. Вказала, що відповідач має у користуванні транспортний засіб, є ФОП, здійснює активну підприємницьку діяльність, отримує дохід, приймає участь у процедурах публічних закупівель. Враховуючи зазначені обставини, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, що відповідає витратам на утримання дитини, а також на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Просила стягнути з відповідача щомісячно в рахунок коштів на утримання спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 щомісячних витрат у розмірі 10 000,00 грн; на її утримання до досягнення дитиною віку 3-х років у розмірі 3 028,00 грн, а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Представник відповідача адвокат Савинський О.Г. 07 квітня 2025 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина - в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 3 років - у розмірі 3028,00 грн щомісячно; перерозподілити витрати на професійну правничу допомогу відповідно до задоволених вимог. Відзив мотивовано тим, що судовим наказом Лохвицького районного суду Полтавської області у справі № 538/1110/22 стягнуто з нього на користь першої дружини аліменти на утримання сина від першого шлюбу, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 заробітку платника аліментів щомісячно. Він зареєстрований як ФОП на спрощеній системі оподаткування. Отже, вважає за можливе сплачувати аліменти у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно на утримання другого сина.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 126,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною 3-х річного віку у твердій грошовій сумі в розмірі 3028,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у межах суми виплати за один місяць звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 758,21 грн та на користь позивачки ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 756,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка не довела, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі по 10 000,00 грн щомісячно. Аліменти у розмірі двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (5126,00 грн) є достатньо вищими від встановленого мінімуму, забезпечать гармонійний розвиток дитини та виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку.

На вказане судове рішення 23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Савинський О.Г. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 3 років у розмірі 1500,00 грн щомісячно, перерозподілити витрати на професійну правничу допомогу відповідно до задоволення позовних вимог, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він зареєстрований як ФОП на спрощеній системі оподаткування, його прибутки наразі значно зменшились, та він вже сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу, тож вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання другого сина у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно. Проти утримання дружини щомісячно на рівні 3028,00 грн не заперечує. Він бажає зберегти сім`ю, бачитись з дитиною, запитував у дружини, скільки коштів потрібно їй щомісячно для їх утримання, перерахував кошти в розмірі 50 000,00 грн на день народження сина. Серед наданих позивачкою чеків наявні оплати за вакцинацію дитини, хоча вона є безкоштовною у комунальних та державних закладах охорони здоров`я, та це не щомісячні витрати. Позивачка приймає рішення щодо придбання певних товарів чи отримання певних послуг без погодження з ним, тож на нього не може покладатись відповідальність за її рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 березня 2022 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що наразі мешкає з матір`ю (а.с. 71, 72, 73).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , з 07 червня 2017 року (а.с. 10).

ФОП ОСОБА_1 обрано спрощену систему оподаткування, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку № 206 (а.с. 57).

ОСОБА_1 є власником автомобіля Volkswagen Passat, 2014 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с. 27-28).

Судовим наказом Лохвинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2012 року народження, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 56).

ОСОБА_2 надано копії чеків на підтвердження витрат на утримання сина (а.с. 12-24).

ОСОБА_1 надано копію квитанції № ХН26-М4ЕН-Х3С0-4А3С від 25 червня 2024 року про перерахування 50 050,00 грн, однак ім`я одержувача не вказано (а.с. 54).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1, 2 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Отже, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2024 та 2025 роках прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 3196,00 грн, тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 1 598, 00 грн.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд виходить з принципу захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків.

Згідно з положеннями частин 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що відповідач є працездатним, зареєстрований як ФОП, має задовільний стан здоров`я, а також з нього вже стягнуто аліменти на утримання сина від першого шлюбу в розмірі 1/4 частини доходів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5 126,00 грн щомісячно.

Доказів щодо розміру свого доходу та того, що такий дохід позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідач не надав.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини від його доходів не можуть бути задоволені, адже право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі або в частині від заробітку (доходу), законодавчо закріплене виключно за тою особою, яка звертається до суду із такими вимогами, тобто за позивачкою, яка обрала стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до положень частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання сина за наявності для того відповідних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що він бажає зберегти сім`ю, бачитись з дитиною, не стосуються предмету спору у цій справі. Посилання відповідача на те, що він запитував у позивачки, скільки коштів потрібно їй щомісячно для утримання їх з сином, перерахував кошти в розмірі 50 000,00 грн на день народження сина, а вона не узгоджує з ним свої витрати на дитину, зокрема, на вакцинацію, висновків суду не спростовують та не свідчать про те, що визначений судом розмір аліментів не відповідає обставинам справи.

Щодо розміру аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 3028,00 грн, то зі змісту відзиву на позов і апеляційної скарги вбачається, що відповідач проти такого розміру аліментів не заперечував. Отже, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці, яка здійснює догляд за їхнім спільним сином, що не досяг трирічного віку, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, тож рішення суду в цій частині також є законним та обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук