УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

місто Чернігів

Справа №751/3234/25

Провадження №2-з/751/44/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

секретар судового засідання Барбаш М.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнення моральної шкоди спричиненої створенням перешкод у спілкуванні з дітьми у сумі 120 000 гривень; визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, шляхом встановлення графіка спілкування дітей з батьком, зокрема із можливістю їх приїзду до України.

02.12.2025 року, після відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити можливість регулярного та безперешкодного спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом відеозв`язку з використанням доступних електронних комунікаційних засобів три рази на тиждень, у період часу з 15 до 20 години (зручний для дітей час), тривалістю не менше 45 хвилин, без присутності сторонніх осіб, у тому числі матері дітей, ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що з метою забезпечення збереження відносин між батьком та дітьми, запобігання втрати емоційного контакту між ними на період судового розгляду, який вже триває достатньо довго, позивач вважає за необхідне застосування такого заходу забезпечення позову як визначення способу участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними шляхом безперешкодного онлайн спілкування засобами відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp), а саме, шляхом приймання матір`ю дітей ОСОБА_2 (за номером телефону НОМЕР_1 ) вхідних дзвінків від батька ОСОБА_1 (за номером телефону НОМЕР_2 ) або телефонування дітьми або матір`ю батькові.

Таке спілкування позивача з дітьми є співмірним заходом забезпечення заявленого позову та відповідатиме найкращим інтересам дітей, зокрема, збереження їх зв`язку з батьком, який має право спілкуватися з дітьми та обов`язок брати участь у їх вихованні.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову, призначення яких полягає у надані позивачу права спілкування з малолітніми дітьми, з метою налагодження психоемоційного контакту з дітьми, а також покладення на відповідача обов`язку не чинити перешкод у спілкуванні батька і дітей, може утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду, зважаючи на те, що для нормального розвитку малолітніх дітей необхідно спілкуватися з обома батьками, а тривалий розгляд справи без можливості спілкування малолітніх дітей з батьком може призвести до втрати емоційного контакту між ними, погіршення психоемоційного характеру відносин між батьком та малолітніми дітьми.

Зазначає, що такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дітьми, відповідатиме інтересам як батька, так і дітей та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дітьми.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути подану заяву без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 149 ЦПК України). Тобто вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

При цьому метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю установлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20)).

Водночас варто зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. З урахуванням викладеного, вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії є передчасним.

Разом із тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у забезпеченні відеодзвінків з використанням доступних електронних комунікаційних засобів три рази на тиждень у період часу з 15 години до 20 години тривалістю не менше 45 хвилин без присутності сторонніх осіб, у тому числі матері дітей, ОСОБА_2 , спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей на час вирішення по суті спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Системний аналіз норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи, проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а матір немає права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

Разом з тим, положеннями частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року зобов`язано Управління (службу) у справах дітей як орган опіки та піклування надати суду висновок про способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дітьми, родичами, які беруть участь у їх вихованні, обстеження умов проживання дітей, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Зазначений висновок має важливе значення для вирішення процесуального питання про забезпечення позову, у тому числі з огляду на співмірність заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач.

Проте, у матеріалах справи відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечити: А) Щоденні відеодзвінки через зручні для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та матері ОСОБА_2 канали зв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp) у період часу з 18 до 21 год (зручний для дітей) тривалістю не менше 30 хвилин; Б) Щотижневі відео дзвінки через зручні для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та матері ОСОБА_2 канали зв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp) у вихідні дні період часу з 15 до 20 год (зручний для дітей) тривалістю не менше 1,5 години, а саме шляхом приймання матір`ю дітей ОСОБА_2 (за номером телефону НОМЕР_1 ) вхідних дзвінків від батька ОСОБА_1 (за номером телефону НОМЕР_2 ) або телефонуванням дітьми або матір`ю батькові до набрання рішенням законної сили; зобов`язання ОСОБА_2 повідомити точну адресу місця проживання, місця навчання та місця відвідування дошкільного навчального закладу дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та надати підтверджуючі документи.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.04.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час проживають в Німеччині, не за місцем свого постійного місця проживання. Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача забезпечити можливість регулярного та безперешкодного спілкування з малолітніми дітьми шляхом відеозв`язку три рази на тиждень у період часу з 15 до 20 години тривалістю не менше 45 хвилин, без присутності сторонніх осіб, у тому числі матері дітей, ОСОБА_2 , що є досить тривалим для малолітніх дітей відповідного віку.

Крім того, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

До того ж, вимоги, викладені у заяві про забезпечення позову стосуються, встановлення графіку участі батька у вихованні дітей та усунення перешкод у спілкуванні батька із дітьми, що за своєю суттю є фактичним вирішенням спору про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Та обставина, що такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дітьми, що відповідатиме інтересам як батьку та і дітей, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний заявником, оскільки законом встановлено інший порядок вирішення цього питання.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З наведено вбачається, що вимоги позивача є тотожними і спір ще не вирішений по суті.

Аналогічне викладено у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справа № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд бере до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, тому доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити можливість регулярного та безперешкодного спілкування з малолітніми дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , шляхом відеозв`язку з використанням доступних електронних комунікаційних засобів, три рази на тиждень, у період часу з 15 до 20 години (зручний для дітей час) тривалістю не менше 45 хвилин, без присутності сторонніх осіб, у тому числі матері дітей, ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 09 грудня 2025 року.

Суддя С. М. Ченцова