Справа № 2-1294/2010
Провадження № 4-с/486/8/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Далматової Г.А., ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У ВОЗНЕСЕНСЬКОМУ РАЙОНІ МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА),

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У ВОЗНЕСЕНСЬКОМУ РАЙОНІ МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) (далі - відділ ДВС), в якій просить зобов`язати відділ ДВС зняти арешт з нерухомого майна, яке їй належить, накладений у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1294/2010 виданого за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 грудня 2010 року про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором в сумі 253360 грн та вжити заходів щодо виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 .

У скарзі боржник зазначає, що Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області № 2-1294/2010 від 13 грудня 2010 року з неї стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 253360 грн. Виконавчий документ стягувач направив на виконання до відділу ДВС м. Южноукраїнська.

Згодом, на стадії виконання рішення суду № 2-1294/2010, між нею та стягувачем укладено мирову угоду від 27 листопада 2014 року, яку затверджено ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року.

Згідно угоди сторони визначили порядок виконання виконавчого листа № 2-1294/2010 та встановили відповідний графік. Надалі, за умовами Мирової угоди від 27 листопада 2014 року, вона сплачувала кошти у розмірі, визначеному графіком. Крім того відбувалося утримання із її заробітної плати.

Після повернення виконавчого листа стягувач його більше до примусового виконання у відділ ДВС не пред`являв.

У жовтні 2023 року вона повністю погасила зобов`язання по кредиту.

У липні 2025 року вона мала намір здійснити розпорядження нерухомим майном, що належить їй на праві власності. Натомість встановила, що на її майно накладено арешт у 2011 році, який не знято дотепер.

Звернувшись до відділу ДВС із заявою про зняття арешту її повідомили, що в зв`язку з тим, що виконавче провадження було передано до архіву а потім знищено, надати точної інформації щодо особливостей накладення арешту немає можливості.

Ознайомившись зі скаргою, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 449 пунктом а ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 449 ЦПК України, перебіг строку законодавець пов`язує із днем, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час ознайомлення зі скаргою було встановлено, що про наявність арешту на майно ОСОБА_1 дізналась 09 липня 2025 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У своїй скарзі ОСОБА_1 також вказує, що саме в липні 2025 року дізналась про арешт її майна. Разом з тим, до суду боржник звернулась лише 01 грудня 2025 року. При цьому, у скарзі не зазначає, як і не просить поновити пропущений нею строк.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява №15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк для подання скарги, водночас остання не просить поновити пропущений строк та не наводить суду поважних причин його пропуску, тому скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 260, 447, 449 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У ВОЗНЕСЕНСЬКОМУ РАЙОНІ МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА).

Роз`яснити, боржнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду вона має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Г. А. Далматова