ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Суми

Справа №1806/11676/12

Номер провадження 22-ц/816/1115/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності:

старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Ганни Федорівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року у складі судді Алфьоров А.М., постановлену в м. Суми,

в цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на діїстаршого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Ганни Федорівни, боржник ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»(далі по тексту ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду з вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9807/82/84412 від 10 червня 2008 року у сумі 18396,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 вересня 2012 року становить 147042,02 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2024 року змінено стягувача на ТОВ «Дебт Форс».

20 вересня 2024 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литовченко Г.Ф. винесено постанову ВП № 37591601 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документу та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі, проте вказаних дій державний виконавець не вчинила.

Посилаючись на вищевказані обставини, ТОВ «Дебт Форс»просило суд визнати дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литовченко Г.Ф. під час винесення постанови ВП № 37591601 від 20 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу незаконними; скасувати постанову ВП № 37591601 від 20 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов`язати старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литовченко Г.Ф. винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як то зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року у задоволенні скарги ТОВ «Дебт Форс» на дії та бездіяльність державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литовченко Ганни Федорівни відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «Дебт Форс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у виконавчому листі зазначено, що необхідно стягнути 18396,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 вересня 2012 року становить 147042,02 грн. Отже, державний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі.

Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін. Вказує, що у постанові про повернення вказано залишок загальної суми 147042,02 грн, що вказано у виконавчому документі. Ніяких стягнень грошових коштів у боржника не проводилося, тому у виконавчому документі державний виконавець не має права вказувати суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Г.Ф., яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2024 року Ковпаківським районним судом м. Суми видано дублікат виконавчого листа № 1806/11676/12 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/9807/82/84412 від 10 червня 2008 року у сумі 18396,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 вересня 2012 року становить 147042,02 грн (а.с.8-9).

Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литовченко Г.Ф. від 20 вересня 2024 року повернуто виконавчий документ 1806/11676/12 стягувачу ТОВ «Дебт Форс». Встановлено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 148512,44 грн; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн (а.с. 6-7).

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем проводиться повний комплекс виконавчих дій та конкретних заходів спрямованих на фактичне, реальне виконання рішення суду, при цьому не порушуючи права сторін виконавчого провадження, тоді як ТОВ «Дебт Форс» ,в свою чергу, не доведено, що державним виконавцем була допущена бездіяльність під час виконавчого провадження.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині 3 ст. 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зроблено висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.

Відповідно до п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 листопада 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9807/82/84412 від 10 червня 2008 року у сумі 18396,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 вересня 2012 року становить 147042,02 грн.

Отже, рішенням суду стягнуто з боржника суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.

На виконання вказаного вище судового рішення, 24 липня 2024 року Ковпаківським районним судом м. Суми видано дублікат виконавчого листа № 1806/11676/12 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/9807/82/84412 від 10 червня 2008 року у сумі 18396,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 вересня 2012 року становить 147042,02 грн.

Проте, старший державний виконавець Зарічного ВДВС у м. Суми у постанові про повернення стягувачу виконавчого документа від 20 вересня 2024 року, вказуючи залишок нестягненої суми за виконавчим документом 148512,44 грн, не врахував валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині судового рішення та у виконавчому листі № 1806/11676/12.

Таким чином, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу, повинен був зазначити залишок нестягненої суми відповідно до змісту виконавчого документу - в іноземній валюті (доларах США).

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що дії старшого державного виконавця Литовченко Г.Ф. під час прийняття оскаржуваної постанови від 20 вересня 2024 року не відповідають зазначеним вимогам закону, тому є неправомірними, а вказана постанова підлягає скасуванню.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою ДВС.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Отже, колегія суддів вважає, що суд не вправі втручатися у діяльність органу державної влади та зобов`язувати осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, а тому вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1ч. ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та зробити відмітку на виконавчому листі не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1, п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 4, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Ганни Федорівни задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Ганни Федорівни щодо прийняття постанови від 20 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Литовченко Ганни Федорівни від 20 вересня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

В іншій частині вимог скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 9 грудня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов