№ справи687/487/25
№2/687/336/2025
03 грудня 2025 року Чемеровецький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Борсука В.О.,
з участю секретаря - Пагор Б.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника надійшла заява про слухання справи у його відсутності та у відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника надійшла заява, про слухання справи у її відсутності та у відсутності відповідачів, щодо заявлених позовних вимог заперечила, та просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначила, що жодних домовленостей не було, більш того, ОСОБА_2 , не підтримує з позивачем жодних зв`язків та не спілкується з ним, не спілкується з батьком і син. Поряд з цим, на підтвердження даного представником позивача та позивачем не додано доказів про існування будь-яких домовленостей стосовно сплати аліментів, їх розміру, строків, тощо. Що стосується коштів, які позивач самостійно, добровільно перераховував ОСОБА_2 та синові на їх рахунки, які були йому відомі, зазначає, що їм не відомо з якою метою позивач перераховував кошти, що це були за кошти, адже в призначенні платежів не вказано, що це були аліменти на добровільне виконання заочного рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області у справі №687/394/21 від 29.06.2021. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивачем чи його представником були спрямовані звернення до державного виконавця з проханням врахувати ці суми при розрахунку аліментів, як добровільно сплачені.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що згідно актового запису про народження від 19.11.2019 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29.06.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання - починаючи з 15.05.2021 року і до закінчення терміну навчання, але не довше, аніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

05.08.2024 року головним державним виконавцем Чемеровецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75701080 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією постанови, наявної в матеріалах справи.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів ВП № 75701080, станом на 01.07.2024 року за боржником ОСОБА_1 - позивачем у справі, рахується заборгованість, загальна сума якої становить 198132,49 грн.

Як вбачається, з долучених ОСОБА_1 платіжних документів позивачем були здійснено ряд платежів:

АТ КБ «Приват Банк» - 30.04.2024 року - 10000 грн., отримувач: ОСОБА_2 ; 24.03.2024 року - 200 грн., отримувач: ОСОБА_3 ; 07.02.2024 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 08.01.2024 року - 10000 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.01.2024 року - 6000 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 04.01.2024 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 27.12.2023 року - 500 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 20.12.2023 року - 500 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 26.11.2023 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ; 22.08.2023 року - 6600 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 07.05.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 03.04.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.03.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 04.01.2023 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 07.12.2022 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_2 ; 05.11.2022 року - 2500 грн, отримувач: ОСОБА_6 ; 26.08.2021 року - 200 грн, отримувач: ОСОБА_3 ;

АТ Ощадбанк - 05.10.2022 року - 2500 грн; 05.09.2022 року - 2500 грн; 12.08.2022 року - 2500 грн; 07.07.2022 року - 2500 грн; 06.06.2022 року - 2500 грн; 10.05.2022 року - 2500 грн; 07.04.2022 року - 2500 грн; 10.03.2022 року - 2500 грн; 07.02.2022 року - 2500 грн; 06.01.2022 року - 2500 грн; 11.12.2021 року - 2500 грн; 10.11.2021 року - 2500 грн; 06.10.2021 року -2500 грн; 29.08.2021 року - 6000 грн.

При цьому суд зазначає, що вищевказані грошові кошти у загальній сумі 90400,00 грн. у період часу з 29.08.2021 р. до 30.04.2024 р. включно було добровільно сплачено позивачем на користь відповідачів.

Як вбачається з вказаних платіжних документів відправником являється ОСОБА_1 , а отримувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , призначення: переказ на карту, що є стандартним зазначенням під час платіжних операцій між фізичними особами, тобто перекази були здійснені позивачем без вказівки щодо цільового призначення грошових коштів (зокрема, що такі перекази здійснюються протягом тривалого часу) чи то як сплату аліментів, про що також зазначено самим позивачем у позові. За таких обставин поведінка позивача щодо здійснення спірних грошових переказів відповідачу є суперечливою, він добровільно здійснював перерахування відповідачам коштів без вказівки щодо цільового призначення грошових коштів. Разом з тим, доказів включення цих коштів в розмір загальної заборгованості зі сплати аліментів позивачем суду не надано.

За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2020 у справі № 753/15556/15-ц, вказано, що за ст. 1212 ЦК України зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 у справі №910/660/19.

Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявності жодних договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів судом під час розгляду справи не встановлено, при цьому в період часу з 29.08.2021 р. до 30.04.2024 р. позивач добровільно та свідомо здійснив грошові перекази на картковий рахунок відповідача на загальну суму 90400,00 гривень, однак жоден з платіжних документів не містить вказівки щодо цільового призначення грошових коштів, що і слугувало підставою для припущення відповідачами повернення йому грошей за усною домовленістю між ними в рахунок сплати аліментів. Надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, а саме лише його посилання, що грошові кошти, які він перерахував на рахунок відповідачів за наявності в його діях помилки, оскільки він вважав, що перераховує ці грошові кошти відповідачу як аліменти на утримання сина, належними та допустимими доказами не підтверджені, а наявні відомості з Банку про перерахування грошових коштів на картку відповідачів лише свідчать про добровільну з власної ініціативи допомогу. Крім того, слід звернути увагу, що перерахування здійснені позивачем не одноразовим платежем, а на протязі певного періоду часу, що в даному випадку свідчить не тільки про добровільність його наміру, але й свідомість. При цьому доказів того, що здійснення вказаних платежів позивачем є результатом рахункової помилки чи недобросовісності набувача коштів, позивачем не надано, тому правових підстав для стягнення їх з відповідача немає.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд рахує за необхідне звільнити заявника від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій у справі, пов`язаній з порушенням його прав, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.05.2024 року.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 134, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1212, 1215 ЦК України,

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя Борсук В.О.