КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8521/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 359/11701/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року в частині зупинення провадження у справі, постановлену у складі судді Муранової-Лесів І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях, 1-Д», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідачів, у якому просив визнати недійсним договір про надання представницьких послуг від 01 лютого 2021 року, укладений між ОСББ «Київський Шлях, 1Д» та ОСОБА_3 .

У грудні 2024 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації, пояснив, що не може забезпечити фізичну участь та присутність в судових засіданнях.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року провадження у справі зупинено на час перебування відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на військовій службі за призовом під час мобілізації у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, а також зобов`язано його невідкладно повідомити суду про звільнення (демобілізацію) з військової служби.

Не погоджуючись з ухвалою в частині зупинення провадження у справі, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у відповідній частині, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не надав доказів безпосередньої участі в бойових діях або що військову частину, в якій він проходить військову службу, переведено на воєнний стан. Навпаки, надана відповідачем довідка свідчить про те, що військова частина, в якій він проходить службу, знаходиться в місті Києві, тож у місцевого суду були відсутні підстави для зупинення провадження.

Крім цього, зазначив, що за наявними матеріалами підтверджено, що на дату звернення із заявою про зупинення провадження у справі відповідач ОСОБА_3 надавав послуги відповідачу ОСББ «Київський Шлях, 1Д» за спірним договором з 04 по 06 грудня 2024 року, тому відповідач ввів суд в оману.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСББ «Київський Шлях, 1Д» - Ковальчук Н.О. зазначила, що відповідач перебуває на службі в Збройних Силах України, переведених на воєнний стан, у зв`язку з чим ухвала в оскаржуваній частині законна й обґрунтована, підстави для її скасування - відсутні.

06 травня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_3 , в якій він просить суд зупинити провадження у справі на період проходження ним військової служби.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження відмовлено, оскільки в апеляційному порядку переглядається ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київський шлях, 1-Д», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, тому зупинення апеляційного провадження не відповідатиме вимогам процесуального законодавства, адже наявність підстав для зупинення провадження та правильність застосування судом першої інстанції п. 2 ч. 1 ст.251 ЦПК України і є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у справі з підстав, визначених пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що військове командування Збройних Сил України та окремих військових частин в умовах оголошеного воєнного стану запроваджують і здійснюють заходи воєнного стану, перелік яких, зокрема, наведений у статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» і що положення законодавчих актів не визначають спеціального порядку переведення окремих підрозділів Збройних Сил України на воєнний стан.

Встановивши, що відповідача ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, оголошеної у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та введенням на території України воєнного стану, зупинення провадження у справі матиме на меті забезпечення реалізації принципів верховенства права і змагальності сторін.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає нормам процесуального права та наявним у матеріалах справи доказам.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Станом на сьогоднішній день зазначений правовий режим продовжений, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомою.

З копії військового квитка ОСОБА_3 вбачається, що 23 травня 2024 року ОСОБА_3 визнаний медичною комісією придатним до військової служби, з 25 травня 2024 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , 31 травня 2024 року він склав військову присягу, а з 12 серпня 2024 року - проходить військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_2 . Крім цього, цей документ вказує на те, що при прийнятті на військову службу відповідач займав посаду стрільця-снайпера, а на момент вирішення питання про зупинення провадження у справі - водія-заправника.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 03 грудня 2024 року № 2486/3495 ОСОБА_3 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_2 на посаді водія-заправника.

Таким чином, станом на день прийняття оскаржуваної ухвали існували підстави для зупинення провадження у справі, оскільки на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану і відповідач перебував на службі в Збройних Силах України.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про переведення військової частини НОМЕР_2 на воєнний стан або перебування відповідача в зоні бойових дій колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Законом України «Про оборону України» визначаються засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Так, частиною першою статті 1 цього Закону визначено, що:

- оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту;

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Пунктом 20 Конституції України Президента України уповноважено на прийняття рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що органи державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органи місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки, за необхідності переводяться з мирного на воєнний стан з метою відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Таким чином, військові частини Збройних Сил України були переведені на воєнний стан в момент прийняття Президентом України Указу від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 , оскільки згідно із зазначеним Указом військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування наказано запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Запровадження на території України правового режиму воєнного стану з 24 лютого 2022 року є обставиною, що не підлягає доказуванню, оскільки це загальновідомий факт, тож, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що не було необхідним надавати відповідачу додаткові документи на підтвердження переведення на воєнний стан військової частини, в якій він проходив військову службу станом на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент прийняття цієї постанови в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду зазначила таке. Як уже зазначалося вище, Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Встановивши з копії військового квитка ОСОБА_3 , що з 25 травня 2024 року ОСОБА_3 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , 31 травня 2024 року він склав військову присягу, а з 12 серпня 2024 року - проходить військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_2 , а також що згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 03 грудня 2024 року ОСОБА_3 продовжує перебувати на військовій службі, тоді як на території України введено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який діє станом на день вирішення питання про зупинення провадження у справі, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, дотримавшись таким чином норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що військова частина НОМЕР_2 дислокується у АДРЕСА_1 , а надана відповідачем довідка не містить даних про те, що вказана військова частина переведена на воєнний стан, колегія суддів відхиляє, оскільки приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, за нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права вирішив заяву відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, за наявної достатніх доказів для ухвалення відповідного процесуального рішення, натомість доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального та процесуального права і до незгоди з оцінкою місцевим судом наявних у справі доказів, що не може слугувати підставою для скасування ухвали, прийнятої з дотриманням норм процесуального закону.

Зважаючи на вищевикладене, підстави для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року - відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2025 року в частині зупинення провадження у справі № 359/11701/24 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.