Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2862/25 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/2862/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у Житомирському агротехнічному фаховому коледжі в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну особу щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання ОСОБА_3 , а саме до 30.06.2026.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча й досяг повноліття, проте на теперішній час продовжує навчання у Житомирському агротехнічному фаховому коледжі на денній формі навчання. Оскільки син не має жодного джерела доходу та у зв`язку з навчанням на стаціонарі не має можливості працевлаштуватися, він повністю перебуває на утриманні матері. Матеріальне становище позивача не дозволяє їй одноосібно забезпечувати повноцінне утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує відповідного забезпечення. Посилаючись на те, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у його утриманні, є особою працездатного віку, а тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує здобувати освіту та не має власного доходу. Виходячи з принципу рівності батьківських обов`язків щодо утримання дитини, навіть після досягнення нею повноліття, за умови продовження навчання, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 14.03.2025 до припинення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не зверну увагу, що відповідно до принципів сімейного законодавства, утримання повнолітніх дітей, на відміну від обов`язку щодо неповнолітніх, не є абсолютними та безумовним. Воно вимагає наявності водночас чотирьох юридичних фактів: навчання, потреба, вік до 23 років та можливість батька надавати утримання. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сторони позивача потреби у матеріальній допомозі саме у зв`язку із навчанням сина (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), та те, що батько (відповідач у справі) має можливість надавати матеріальну допомогу. Отже суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті не надав належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження позовних вимог та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що стороною відповідача не доведено неможливість батька брати участь в утриманні повнолітнього сина, враховуючи, що відповідач працює викладачем в Житомирському національному агроекологічному університеті. Також суд дійшов вірного висновку про відсутність доказів, які б підвереджували наявність у відповідача третьої групи інвалідності по зору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.01.2007 (а.с.8).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.02.2020 шлюб, зареєстрований 06 березня 2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 02.07.2019 (а.с.13-15).

Повнолітній син сторін ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №10-14/3508 від 31.01.2019.

З 01 вересня 2022 ОСОБА_3 навчається в Житомирському агротехнічному фаховому коледжі (І-ІІ рівень акредитації) за спеціальністю «Агрономія» за регіональним замовленням, згідно наказу на зарахування №188у від 28.07.2022. Термін навчання - до 30.06.2026. Форма навчання денна, що стверджується копією довідки Житомирського агротехнічного фахового коледжу №455 від 11.03.2025 (а.с.12).

Згідно копії довідки до акта про огляд медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №581157 з 01.03.2022 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності по зору на строк до 01.06.2025 (а.с.47).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні докази на підтвердження потреби сина в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а його батько з урахуванням майнового стану спроможний її надавати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання свого повнолітнього сина, на період його навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст.199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що син відповідача навчається в Житомирському агротехнічному фаховому коледжі (І-ІІ рівень акредитації) за спеціальністю «Агрономія» за регіональним замовленням, згідно наказу на зарахування №188у від 28.07.2022. Термін навчання - до 30.06.2026; форма навчання денна.

Отже, повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатною особою, працює викладачем в Житомирському національному агроекологічному університеті, на що звертав увагу представник відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про безпідставне посилання відповідача на наявність у нього третьої групи інвалідності є помилковим, оскільки відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального комерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» № 10468/25/2888/ВТ, який був долучений до матеріалів справами в суді першої інстанції, 21.04.2025 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.49-54).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості навчання, придбання необхідної учбової літератури, канцелярського приладдя, продуктів харчування, вартості проїзду, одягу, взуття та іншого), позивач не надала.

Таким чином доводи позовної заяви в частині присудження аліментів в розмірі 1/6 частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем представлено не було.

Враховуючи, що син сторін є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, враховуючи його стан здоров`я та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення, вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи про стягнення аліментів (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/6 частини до 1/8 частини.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий Судді