Справа № 204/2854/25
Провадження № 2/201/2787/2025

РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

17.03.2025р. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 2-8).

Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2025р. справу за підсудністю передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (натепер Соборний районний суд міста Дніпра) (а.с. 55).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 10.11.2023р. між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1300-4716 від 10.11.2023р. за допомогою веб-сайту. На виконання вимог Закону України «Про електронну комерцію», позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А0082, для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець виконав умови договору і надав позичальнику 10 000 грн. на строк 300 днів (базовий період 30 днів) за зниженою відсотковою ставкою 2,50% в день, стандартною відсотковою ставкою 3,00% в день.

Відповідач не виконав умови договору і не повернув у повному обсязі грошові кошти, тому станом на 13.02.2025р. утворилася заборгованість в сумі 129 780 грн., однак кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 63 780 грн. за умови погашення решти заборгованості у розмірі 66 000 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням рішення кредитодавця, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1300-4716 від 10.11.2023р., в розмірі 66 000 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 13 200 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 52 800 грн., а також судові витрати.

Заяви учасників процесу по суті справи.

09.09.2025р. представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. надано відзив по справі (а.с. 77-81), в якому представник просила частково задовольнити позовні вимоги та зазначила, що представником позивача не долучено належних та допустимих доказів, щодо підтвердження факту перерахування кредитних коштів саме на рахунок відповідача та укладання кредитного договору.

12.09.2025р. від представника позивача Кожушко В.О. надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 84-111), в яких представник позивача зазначає, що відповідачем задля ідентифікації було використано систему BankID НБУ та без введення позичальником логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно позичальнику, здійснення його верифікації, передання ним та отримання Товариством персональних даних від позичальника з метою укладення договору є неможливим.

Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 є неможливим.

Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до чинного законодавства позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.

Перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.

При заповненні заявки на отримання грошових коштів відповідач сам обрав базовий період, а саме 30 днів, протягом якого він буде сплачувати саме відсотки.

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), а тому твердження про зазначення у договорі двох строків є невірним, оскільки кредитним договором та правилами відкриття кредитної лінії чітко розмежовано ці поняття.

У кредитному договорі № 1300-4716 від 10.11.2023р. сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і відповідач ОСОБА_1 погодився з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A0082.

Після закінчення строку кредитування, а саме після 04.09.2024р. нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов договору, та у строк визначений договором.

Також відповідно до розрахунку заборгованості позивачем нараховувались лише проценти за користування кредитом, штраф та комісія стосовно відповідача не нараховувались.

Враховуючи викладене, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

16.10.2025р. представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. надано додаткові пояснення по справі (а.с. 137-138), в яких представник просила в задоволенні позовних вимог відмовити та зазначила, що представником позивача не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а також не надано доказів на підтвердження факту ознайомлення відповідача з умовами наданого кредиту.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 15.04.2025р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 63).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 09.10.2025р. витребувано докази по справі від АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 133-134).

Представник позивача Тертиця Т.В. в позовній заяві просила розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. в заяві від 09.09.2025р. просила розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 10.11.2023р. відповідно до Договору про відкриття кредитної лінії №1300-4716 продукту «CreditKasa» за допомогою веб-сайту Шкурко Г.В. отримав кредит в сумі 10 000 грн., для задоволення особистих потреб, строком на 300 календарних днів та зобов`язався повернути грошові кошти до 04.09.2024р. і сплатити відсотки за кожен день користування коштами в сумі 3,00% (а.с. 11-17).

Згідно із п.4.3. Договору про відкриття кредитної лінії №1300-4716, кредитодавець протягом строку дії Договору має право запропонувати позичальнику збільшити розмір кредиту шляхом розміщення пропозиції в особистому кабінеті, а згідно із п.4.5 Договору у випадку натискання позичальником кнопки в особистому кабінеті в кредитодавця здійснюється формування тексту додаткової угоди (а.с. 12).

Додатковою угодою № 1 від 13.11.2023р. до Договору про відкриття кредитної лінії №1300-4716 від 10.11.2023р. кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 3 200 грн. (зворот 33-34).

Згідно із п.4.10 Договору про відкриття кредитної лінії №1306-7033, стандартна процентна ставка становить 3% за кожен день користування кредитом (а.с. зворот 12).

Відповідно п.4.12 Договору строк кредитування складає 300 календарних днів.

Пунктом 4.12 Договору передбачено, що надання додаткових коштів позичальнику змінює строк кредитування, але строк дії договору є рівним строку кредитування. Дата повернення кредиту - 04.09.2024р.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1300-4716 від 10.11.2023р. станом на 13.02.2025р. сума боргу складає 129 780 грн., з яких: основний борг 13 200 грн., відсотки 116 580 грн. (а.с. 37-39).

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 10.11.2023р. надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 10 000 грн. та 3 200 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 14.02.2025р. (а.с. 18 21).

Обставини зарахування цих коштів на банківську карту № НОМЕР_2 також підтверджуються і відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 145-147), яка отримана в порядку виконання ухвали судді Наумової О.С. від 09.10.2025р. про витребування доказів.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, за змістом ст. 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до умов укладеного між сторонами Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:

- сума основного боргу з урахуванням додаткової угоди 13 200,00 грн.;

- строк кредитування - 300 днів;

- базовий період - 30 днів;

- знижена % ставка - 2,50 % в день;

- стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Позивачем в умовах договору детально описано, що є саме базовим періодом (п. 1.1. Договору) та інформація про строк договору (п. 4.12. Договору).

Тобто, при укладенні договору сторонами було визначено сплату процентів за користування кредитом та їх розмір.

Визначені сторонами договору умови є обов`язковим до врахування.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №1300-4716 від 10.11.2023р., станом на 13.02.2025р. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснювало нарахування по процентах за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами.

Як видно із наданого позивачем розрахунку за договором №1300-4716 від 10.11.2023р., станом на 13.02.2025р. сума боргу складає 129 780 грн., з яких: основний борг 13 200 грн., відсотки 116 580 грн.

При цьому, позов заявлено щодо стягнення боргу у розмірі 66 000 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 13 200 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 52 800 грн.

Відповідачем не спростовано факт укладення ним вказаного вище кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», загальну суму заборгованості за кредитним договором №1300-4716 від 10.11.2023р. у розмірі 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 01 грудня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.