КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 363/1785/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2425/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Свириденка Станіслава Володимировича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року (суддя Лукач О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області про внесення змін до наказу та стягнення середнього заробітку,

встановив:

у квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити йому строк позовної давності; зобов`язати КП «Київпастранс» привести наказ філії КП «Київпастранс» АП № 2 від 11 квітня 2022 року № 44-к «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи в зв`язку з укладанням контракту з ДФТГ» у відповідність до вимог чинного законодавства України, а саме внести зміни до спірного наказу № 44-к від 11 квітня 2022 року в частині підстав увільнення від роботи, зазначивши як підставу увільнення частину першу статті 119 КЗпП України, замість частини третьої статті 119 КЗпП України; стягнути з КП «Київпастранс» невиплачений середній заробіток в розмірі 494 796,84грн за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 17 грудня 2021 року працює в КП «Київпастранс» на посаді водія. З 27 березня 2022 року по 16 листопада 2023 року він був добровольцем формування територіальної оборони Пірнівської сільської громади та цілодобово, включно з робочим часом, виконував державні та громадські завдання з оборони країни. Наказом директора філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 3 від 11 квітня 2022 року № 44-к його, на підставі частини третьої статті 119 КЗпП України, увільнено від роботи, у зв`язку з укладанням контракту з ДФТГ.

Позивач посилався на те, що з липня 2022 року відповідачем було припинено нарахування йому середньої заробітної плати, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема внесено зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України, згідно яких за мобілізованими військовослужбовцями не зберігається середній заробіток.

Позивач стверджував, що зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України не стосувалися бійців добровольчих формувань територіальних громад, діяльність яких підпадає під положення частини першої статті 119 КЗпП України, тому відповідач, видаючи наказ № 44-к, повинен був керуватися саме частиною 1 статті 119 КЗпП України.

Позивач зазначав, що неправомірні дії відповідача призвели до не нарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року, коли він був переведений на посаду сапера групи гуманітарного розмінування № НОМЕР_1 департаменту гуманітарного розмінування № 1 ТОВ «Українські сервіси розмінування», тобто за 486 календарних днів у розмірі 494 796,84грн.

Обґрунтовуючи поновлення строку звернення до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що належним чином завірену копію наказу філії КП «Київпастранс» АП №2 від 11 квітня 2022 року № 44-к «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з укладанням контракту ДФТГ», було отримано на адвокатський запит 28 березня 2024 року, тому саме з цієї дати йому стало відомо про порушення його прав.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Свириденко С.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції погодився, що у спірному наказі № 44-к від 11 квітня 2022 року помилково було визначено підставу увільнення позивача від роботи частину 3 статті 119 КЗпП України та погодився з відсутністю підстав для припинення відповідачем виплати позивачу середнього заробітку з 19 липня 2022 року, однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався виключно на наказ № 77-к від 2 травня 2024 року, яким наказ № 44-к від 11 квітня 2022 року визнано таким, що втратив чинність. При цьому, суд першої інстанції не розглянув позовну вимогу про стягнення середнього заробітку та не навів мотивів свого рішення.

Представник позивача вважає, що скасування спірного наказу № 44-к від 11 квітня 2022 року не може бути законною та обґрунтованою підставою для порушення прав позивача, гарантованих частиною 1 статті 119 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Київпастранс» - адвоката Розума О.В. колегія суддів залишає без розгляду, оскільки він поданий поза межами строку, встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, і представником відповідача не порушено питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Третя особа Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом надсилання судової повістки-повідомлення до електронного кабінету в системі «Електронний суд», свого представника у судове засідання не направила, клопотання про відкладення судового засідання не подала, тому на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гаврилкіної В.В., яка апеляційну скаргу підтримала, пояснення представників відповідача Розума О.В. та Шинкаренко О.С. , які проти апеляційної скарги заперечували, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач з 17 грудня 2021 року працював у філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 на посаді водія автотранспортних засобів.

27 березня 2022 року між командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (командир) та ОСОБА_1 (доброволець) був укладений контракт добровольця територіальної громади, за формою, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 7 березня 2022 року № 84

(с.с.17-19).

Відповідно до наказу філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 44-к від 11 квітня 2022 року, на підставі частини третьої статті 119 КЗпП України ОСОБА_1 , водія автотранспортного засобу (автобуса) а/к № НОМЕР_2 , увільнено від роботи з 27 березня 2022 року в зв`язку з укладанням контракту з ДФТГ зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку (с.с.30).

Наказом філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 124-07-к від 19 липня 2022 року у зв`язку зі змінами, внесеними до частини третьої статті 119 КЗпП України, припинено нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 , т. № 5718, водію автотранспортного засобу (автобуса) а/к № 2, з 19 липня 2022 року; в наказі № 44-к від 11 квітня 2022 року слова «і середнього заробітку» виключено; враховано зміни щодо визначення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку відповідно до статті 9 Закону України «Про відпустки» (с.с.67).

Згідно довідки добровольчого формування Пірнівської територіальної громади № 1 Вишгородського району Київської області від 10 травня 2023 року, ОСОБА_1 27 березня 2022 року уклав контракт добровольця територіальної оборони та був зарахований до складу добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 3 Закону України «Про основи національного спротиву» виконував та продовжує виконувати завдання територіальної оборони, був постійно залучений до виконання обов`язків, виконання завдань територіальної оборони в межах території Пірнівської територіальної громади в інтересах Українського народу, у тому числі в робочий час на безоплатній основі (с.с.23-24).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 2 червня 2023 року у розмірі 325 599грн 07коп. (справа № 363/3093/23).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку відмовлено.

Підставою відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив не оскарження ОСОБА_1 наказів відповідача № 124-07-к від 19 липня 2022 року та № 44-к від 11 квітня 2022 року.

Відповідно до довідки від 8 квітня 2024 року № 5-Д, виданої ТОВ «Українські сервіси розмінування», ОСОБА_1 працює з 17 листопада 2023 року в ТОВ «Українські сервіси розмінування» на посаді сапера гуманітарного розмінування групи гуманітарного розмінування № 1 департаменту гуманітарного розмінування, згідно наказу ТОВ «Українські сервіси розмінування» № 83/к/тр від 16 листопада 2023 року по теперішній час (с.с.32).

Наказом філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 77-к від 2 травня 2024 року у зв`язку з отриманням відповіді на адвокатський запит від 19 квітня 2024 року № 333-0424 та встановлення факту можливості виконання посадових обов`язків, наказ № 44-к від 11 квітня 2022 року визнано таким, що втратив чинність. Зобов`язано начальника відділу кадрів повідомити ОСОБА_1 про обов`язок стати до роботи 16 травня 2024 року (с.с.68).

Відповідно до наказу філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 89-к від 15 травня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортного засобу (автобуса) міських маршрутів за угодою сторін, на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (с.с.106).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про внесення змін до наказу № 44-к від 11 квітня 2022 року та стягнення невиплаченого середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що

оспорюваний наказ втратив свою чинність на підставі наказу № 77-к від 2 травня 2024 року.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 був обізнаний про існування оспорюваного наказу з 30 серпня 2023 року, коли отримав відзив на позовну заяву у цивільній справі № 363/3093/23. При цьому суд зазначив, що оскільки відмовляє у задоволенні позову по суті заявлених вимог, наслідки пропуску позивачем строку позовної давності не застосовуються.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабміну від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

Відповідно до пункту 21 Положення № 1449 контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.

Наказом Міністерства оборони України від 7 березня 2022 року № 84 «Про затвердження форми контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року № 307/37643, затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони (далі - контракт).

У преамбулі форми контракту зазначено, що командир з одного боку, а доброволець з іншого боку, на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, КЗпП України, відповідно до Закону України від 27 січня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення завдань та основ підготовки і ведення національного спротиву» та Положення № 1449, уклали контракт добровольця територіальної оборони.

Згідно з пунктом 3 форми контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та статті 119 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Слід зауважити, що частиною першою статті 119 КЗпП України чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Звільнивши з 19 липня 2022 року роботодавців від обов'язку з виплати щомісячного забезпечення мобілізованим працівникам, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім'ям під час дії воєнного стану», згідно з якою компенсував скасування збереження середньомісячної заробітної плати одночасним збільшенням грошового забезпечення військовослужбовцям за місцем проходження служби.

За обставинами даної справи наказом філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 від 11 квітня 2022 року № 44-к ОСОБА_1 увільнено від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної громади з 27 березня 2022 року зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків.

Суду надані докази, що ОСОБА_1 27 березня 2022 року уклав контракт добровольця територіальної громади Пірнівської об`єднаної територіальної громади № 1, яке не є військовим формуванням ЗСУ.

Також суду були надані належні докази, що ОСОБА_1 виконував обов`язки за контрактом у робочий час та за час виконання обов`язків за контрактом не отримував плату за виконання цих обов`язків.

Оскільки ОСОБА_1 є добровольцем ІНФОРМАЦІЯ_3, яке не є військовим формуванням ЗСУ, виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на нього розповсюджуються гарантії, передбачені частиною першою статті 119 КЗпП України.

За таких обставин, у спірному наказі відповідач неправомірно зазначив підставу увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку із укладенням контракту з ДФТГ частину третю статті 119 КЗпП України, замість частини першої статті 119 КЗпП України.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, відповідач неправомірно припинив нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток у період увільнення його від роботи у зв`язку з укладенням контракту з ДФТГ з 19 липня 2022 року.

Наказом філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 77-к від 2 травня 2024 року наказ № 44-к від 11 квітня 2022 року визнано таким, що втратив чинність.

Враховуючи, що спірний наказ визнано відповідачем таким, що втратив чинність, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача привести наказ у відповідність до вимог чинного законодавства України та внести до нього зміни.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що хоча наказ втратив чинність, але він був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а відтак оскарження наказу, який втратив чинність, можливе, якщо наказ вплинув на права та обов`язки особи, і цей вплив триває навіть після втрати чинності наказу.

При вирішення таких спорів необхідно враховувати обставини справи, чи був наказ правомірним на момент його видання, чи були порушенні права особи, та чи тривають ці порушення.

Судом було встановлено, що спірний наказ відповідача був неправомірним в частині визначення підстав для увільнення позивача від роботи, що призвело до порушення прав позивача на отримання середнього заробітку за час виконання обов`язків добровольця ДФТГ, і на час звільнення позивача 15 травня 2024 року відповідач свій обов`язок по виплаті середнього заробітку не виконав, а відтак порушення прав позивача на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом тривали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу, на підставі якого позивачу було припинено виплату середнього заробітку за час виконання обов`язків добровольця ДФТГ, у зв`язку із тим, що наказ визнаний таким, що втратив чинність, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач уклав контракт добровольця територіальної оборони 27 березня 2022 року, тобто у березні 2022 року він повний місяць не відпрацював, для розрахунку

середнього заробітку враховується заробітна плата, отримана ним у січні та лютому 2022 року.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 2 травня 2024 року, наданої відповідачем апеляційному суду, заробітна плата ОСОБА_1 за січень 2022 року склала 33 329,10грн та за лютий 2022 року - 33 497,03грн (с.с.227).

Сукупний дохід позивача за січень-лютий 2022 року склав 66 826,13грн.

Згідно зазначеної довідки, ОСОБА_1 у січні 2022 року відпрацював 24 дні, а у лютому 2022 року - 23 день.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за січень-лютий 2022 року становить 1 421,83грн (66 826,13грн / 47 робочий день).

Заборгованість із виплати середнього заробітку становить період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року, що складає 348 робочих днів, а відтак середній заробіток за спірний період становить 494 796грн 84коп. (сума зазначена без вирахування податків та обов`язків платежів).

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України) (постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18, від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20, від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22).

Частина 1 статті 233 КЗпП України визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Стаття 234 КЗпП України передбачає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що «статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду)».

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що «у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або

вважає неможливим поновити порушений строк».

Тобто стаття 234 КЗпП України не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18 зазначено, що «у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача не виплачений середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року.

Отже, строк звернення до суду з даними позовними вимогами обмежений трьома місяцями, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За обставинами даної справи встановлено, що з позовними вимогами про стягнення середньої заробітної плати, яку відповідач припинив виплачувати позивачу з 19 липня 2022 року, ОСОБА_1 вперше звернувся 9 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України неодноразово карантин продовжувався на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено.

Виходячи з вищезазначених норм, строк звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення середнього заробітку у червні 2023 року не сплив.

Як вже зазначалося, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року було стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 2 червня 2023 року у розмірі 325 599грн 07коп. (справа № 363/3093/23).

Отже, ОСОБА_1 мав правові підстави для висновку, що його порушене право на отримання заробітної плати було захищено, а право на отримання середнього заробітку за спірний період підтверджено судовим рішенням.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року рішення

Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2023 року було скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку відмовлено. Підставою для скасування рішення суду стало не оскарження ОСОБА_1 наказу, яким була припинена виплата йому середнього заробітку.

Повторно за захистом свого порушеного права ОСОБА_1 звернувся до суду 10 квітня 2024 року, заявивши також і вимоги про зобов`язання КП «Київпастранс» привести наказ філії КП «Київпастранс» АП № 2 від 11 квітня 2022 року № 44-к «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи в зв`язку з укладанням контракту з ДФТГ» у відповідність до вимог чинного законодавства України, а саме про внесення змін до спірного наказу № 44-к від 11 квітня 2022 року в частині підстав увільнення від роботи, зазначивши як підставу увільнення частину першу статті 119 КЗпП України.

Проте, наказом філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 2 № 77-к від 2 травня 2024 року наказ № 44-к від 11 квітня 2022 року визнано таким, що втратив чинність.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладені конкретні обставини даної справи, а також те, що ОСОБА_1 після повномасштабного вторгнення на територію України військ російської федерації 27 березня 2022 року уклав контракт добровольця територіальної оборони з метою виконувати завдання територіальної оборони відповідно до вимог Закону України «Про основи національного спротиву», а держава створила умови для забезпечення його прав на отримання оплати за виконання громадських обов`язків у робочий час, не скасувавши положення частини 1 статті 119 КЗпП України та гарантуючи працівникам збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, проте, відповідачем безпідставно були порушені права позивача на отримання середнього заробітку, колегія суддів вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по 16 листопада 2023 року.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не оцінив наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з часткового задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується сплачений ним судовий збір у сумі 2 997,60грн, а решта судового збору у розмірі 9 372,33грн ((494 796,84грн х 1 %) + (494 796,84грн х 1 % х 150 %) - 2 997,60грн) підлягає стягненню з відповідача в прибуток держави.

Керуючись статтями 381, 383 ЦПК України,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Свириденка Станіслава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс», , яке знаходиться у місті Києві, Набережне шосе, 2, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_1 , невиплачену середню заробітну плату у сумі 494 796грн 84коп. та 2 997грн 60коп. судового збору, а всього 497 794грн 44коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс», , яке знаходиться у місті Києві, Набережне шосе, 2, у прибуток держави судовий збір у сумі 9 372грн 33коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук