пр.№ 2/464/3384/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,

при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 липня 2013 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №93.

Позов мотивує тим, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилось троє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підставою для розірвання шлюбу послужило те, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З вини обох сумісне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому наполягає на розірванні шлюбу. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають. Діти залишаються проживати з матір`ю за згодою обох батьків. Неодноразові спроби примиритися не дали результатів, тому просить позов задоволити.

Позивач та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про визнання позову, просила такий розірвати, залишити за нею прізвище ОСОБА_9 , та визначити місце проживання дітей з матір`ю.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Покровського районного суду м.Кривого Рогу від 09 жовтня 2025 року справу скеровано за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

Справа надійшла до суду 18 листопада 2025 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 19 листопада 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 08 грудня 2025 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 2024 року, сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №93.

У сторін у шлюбі народилися діти:

ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 лютого 2015 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції;

ІНФОРМАЦІЯ_5 донька ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро);

ІНФОРМАЦІЯ_6 донька ОСОБА_7 , у відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 18 жовтня 2023 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є небажання позивача будувати у подальшому сімейні стосунки через різні погляди на життя та відношення до інституту сім`ї, внаслідок яких втрачено почуття любові, поваги у подружжя, припинено подружні стосунки, не ведеться спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Сторони не підтримують подружніх відносин.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Положення ст.24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати позивач такі наміру не має.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та дітей.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки такий носить виключно формальний характер.

Щодо залишення дітей проживати з матір`ю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у відповідності до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1, сформованої ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась у м.Єнакієве Донецької області, проживає там же, на АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки № від 26 листопада 2014 року її взято на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, перемістилась ОСОБА_4 до АДРЕСА_2 .

Згідно позову, спір про місце проживання дітей між позивачем та відповідачкою відсутній. Сторони домовилися, що після розірвання шлюбу спільні діти проживатимуть з матір`ю. Вказане також підтвердила відповідачка у заяві, яку скерувала на адресу суду.

Відносно зазначення у резолютивній частині рішення суду місця проживання дитини, то Верховний суд висловив правову позицію у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі за №200/952/18, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20, де зазначено, що між сторонами на момент розгляду справи був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов не пред`явлено ні позивачем, ні відповідачем, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині рішення щодо залишення дитини на проживання з кимось з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з кимось з батьків, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Такий ж висновок Верховного суду міститься у постанові від 17 липня 2022 року у справі №405/4659/21.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що відповідачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідачку необхідно покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 605 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 19 липня 2013 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №93.

Малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , судові витрати в розмірі 605 грн. 60 коп.

Повернути ОСОБА_16 , РНОКПП НОМЕР_6 , з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2025 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК