Провадження №2/748/1642/25
Єдиний унікальний № 748/3431/25
У Х В А Л А

09 грудня 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді Костюкової Т.В.,

при секретарі Орішко К.В.,

ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, Мустіпан Ольга Володимирівна, діючи на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АІ №2017837 від 03.10.2025 та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт», 14 жовтня 2025 року, засобами поштового зв`язку, звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт»» заборгованості за договором про споживчий кредит №30/09/24-02 від 30.09.2024 у загальному розмірі 51472,94 грн та понесених судових витрат.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача адвокат Кутуков С.О., у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки: - по-перше, сума заявленої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 35051,54 грн не відповідає розміру наданих у кредит грошових коштів; по-друге, відсутні належні доказі, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір; - по третє, ОСОБА_1 з 16.05.2022 року є діючим військовослужбовцем ЗСУ і на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже стягнення з нього процентів за користування кредитом є незаконним. В той же час, на погашення даного кредиту відповідачем було сплачено 16421,40 грн, які зарахувалися лише на оплату відсотків, які не мали нараховуватися, тому розмір заборгованості по тілу кредиту підлягає зменшенню на суми зарахованих банком платежів на погашення процентів. Також, у разі відмови або часткового задоволення позову представник позивача просив вирішити питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. До того ж, відповідно до Сповіщення сім`ї №69 від 31 серпня 2025 року, копія якого долучена до відзиву, ОСОБА_1 , зник безвісті, перебуваючи у складі Збройних Сил України під час виконання бойового завдання у зоні активних бойових дій.

Представником позивача у встановлений судом строк надано відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача вважає відзив необґрунтованим та безпідставним, оскільки заборгованість за договором була нарахована, на підставі умов кредитного договору і погодженого «Графіку платежів», а відповідач не повідомив позивача про свій статус військовослужбовця та не надав відповідних документів, що підтверджують його статус для припинення нарахування відсотків, а отже позовні вимоги є законними та обґрунтованими. До того ж, до відзиву представником відповідача додано квитанцію від 01.11.2025 про прийняття плати від ОСОБА_1 за надані послуги, в той час як згідно сповіщення сім`ї від 31.08.2025 відповідач є зниклим безвісті.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022, який продовжено відповідними Указами Президента України і який діє до цього часу.

Встановлено, що ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі, та згідно копії витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) №118 від 16.05.2022 є призваним на військову службу в Збройні Сили України по мобілізації, та на підставі копії довідки №2935 від 20.07.2025 на даний час перебуває на військовій службі за призивом під час мобілізації в військовій частині № НОМЕР_2 .

В той же час, відповідно до копії Сповіщення сім`ї №69 від 31.08.2025 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 за №67/4/69, солдат, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісті 27.08.2025, під час виконання бойового завдання в районі села Юнаківка, Сумського району, Сумської області.

Розумність строків розгляду справи згідно ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження для потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Тобто принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

В даному випадку норми процесуального права, зокрема п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п.53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Суд звертає увагу на те, що статті 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі ЗСУ.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №754/947/22 (провадження №14-74цс25) вказала, що під час дії воєнного стану суди мають виходити з того, що: збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан. Тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (а також аналогічних норм ГПК і КАС) не потрібно додаткових підтверджень цього факту. Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі - військовий квиток, наказ командира тощо. Під час воєнного стану суди зобов`язані зупиняти провадження, якщо у справі бере участь військовослужбовець.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.2 ст.251 ЦПК України, з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Пунктом 2 частини 1 статті 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.1 ст.251 цього Кодексу - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

З врахуванням наведеного, а також положень, передбачених п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд вважає, що провадження у справі підлягає зупиненню до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, оскільки зупинення провадження у справі, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також, має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Керуючись ст.ст.251, 253, 259-260, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договоромпро споживчий кредит,до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подання в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Т.В.Костюкова