Дата документу 26.11.2025 Справа № 333/9154/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/9154/23 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/93/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Кукурудз Романа Орестовича, представника Міністерства юстиції України Мордовіної Наталі Олегівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СНАУТ», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу, витребування з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року представник ТОВ «2Х2 ФІНАНС» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 30.10.2009 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. за реєстровим № 4216 (далі Іпотечний договір). Цим договором забезпечувалося виконання зобов`язання за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

З 23 вересня 2009 року новий позичальник за цим Кредитним договором ОСОБА_1 . Згідно умов Іпотечного договору Іпотекодавцем було передано в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 .

23.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 12/20-дтг, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року, тобто, це новий кредитор по відношенню до ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором.

27.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» (правонаступник ЗАТ «ОТП Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. за реєстровим № 160 (далі - Договір відступлення прав). За Договором відступлення прав до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшли усі права вимоги за Договором іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008 від 30.10.2009 року. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе грошових зобов`язань за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

31.08.2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «2х2 ФІНАНС» укладено договір купівлі-продажу № 750 нерухомого майна (предмета іпотеки), який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Соколовим О.Є., та ним же прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60094729.

13.09.2023 року при реалізації ТОВ «2Х2 ФІНАНС» нерухомого майна, а саме, цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1 , ТОВ «2Х2 ФІНАНС» дізналось, що 27.01.2023 року право власності на вказане нерухоме майно припинено на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 66215978, підстава наказ серія та номер 1687/5, виданий 29.04.2022 року, видавник: Міністерство юстиції України.

ТОВ «2Х2 ФІНАНС», ознайомившись 19.09.2023 року з матеріалами справи, на підставі яких було прийнято наказ від 29.04.2022 року № 1687/5, виявило, що цей наказ було видано в результаті розгляду Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів скарги ТОВ «СНАУТ» від 11.10.2021 року (вх. № СК-2618-21 від 20.10.2021) на рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Соколовим О.Є. щодо вищезазначеного нерухомого майна.

ТОВ «2Х2 ФІНАНС» вважає, що при розгляді цієї скарги ТОВ «СНАУТ» та прийнятті Комісією наказу про припинення права власності на нерухоме майно допущено порушення норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим відбулось порушення прав власника нерухомого майна - ТОВ «2Х2 ФІНАНС». Товариство вимушено звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Позивач вказав, що основні порушення діючого законодавства при прийнятті Міністерством юстиції України наказу від 29.04.2022 року № 1687/5 наступні:

- порушення вимог пункту 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1128 (в редакції на час розгляду скарги ТОВ «СНАУТ»), оскільки позивача, тобто, власника нерухомого майна, жодним чином не повідомлено про розгляд такої скарги;

- розгляд скарги ТОВ «СНАУТ» відбувся з порушенням строків, передбачених пунктом 14 вищевказаного Порядку, так, скарга зареєстрована 20.10.2021 року, рішення по цій скарзі прийнято 29.04.2022 року тобто, через 191 день, що в 4 рази перевищує гранично допустимий строк розгляду, встановлений Законом України «Про звернення громадян»;

- недотримання пункту 5 Порядку, оскільки скаргу ТОВ «СНАУТ» подало без доказів повноваження директора цього товариства;

- при розгляді скарги ТОВ «СНАУТ» Центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі по тексту - Колегія) не було враховано, що заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій відносно вказаного нерухомого майна, вжиті у відповідності до ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2021 року (в справі № 332/1125/21), на яку посилалась Колегія як на підставу скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 31.08.2021 року № 60094729, станом на 31.08.2021 року вже були скасовані ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.04.2021 року (в цій же справі) за заявою представника позивача про залишення позову без розгляду. Також позивач вказує, що ТОВ «СНАУТ» у своїй скарзі не посилалося на вищевказану ухвалу Заводського суду від 01.04.2021 року як на підставу для скасування рішення нотаріуса Соколова О.Є. від 31.08.2021 року № 60094729. Про існування ухвали зазначено у висновку Колегії від 02.12.2021 року, що свідчить про вихід за межі вимог скарги;

- також Колегією не було враховано, що на момент прийняття оскаржуваного рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 31.08.2021 року № 60094729 власником нерухомого майна був ОСОБА_1 , а на момент подачі скарги ТОВ «СНАУТ» не було власником вказаного нерухомого майна, причому розглядаючи цю скаргу та прийнявши Наказ № 1687/5 від 29.04.2022 року Колегія не переконалася в тому, чи дійсно порушуються права ТОВ «СНАУТ».

Посилаючись на зазначені обставини, представник ТОВ «2Х2 ФІНАНС» просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Олександром Євгеновичем;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральню літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Олександром Євгеновичем.

У задоволенні позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Стягнуто в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» з Товариства з обмеженою відповідальність «СНАУТ», ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кукурудз Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що всі вказані позивачем у тексті позовної заяви фактичні підстави позову (юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідачів) стосуються винятково дотримання Міністерством юстиції України в особі Колегії вимог Порядку розгляду скарг, а також повноти дослідження Колегією фактичних обставин справи за скаргою, що нею розглядалась.

Для обґрунтування рішення в частині задоволення позовної вимоги про скасування наказу третьої особи (Міністерства) суд послався тільки на порушення третьою особою (Міністерством) Порядку розгляду скарг щодо процедури і строків повідомлення про розгляд скарги. Жодна дія чи бездіяльність відповідачів у справі не була покладена в основу рішення щодо задоволення позовних вимог.

При цьому, не підлягає сумніву, що справи про оскарження наказів Мін`юсту, ухвалених за наслідками розгляду скарг на рішення державного реєстратора речових прав, мають приватно-правовий характер, який обумовлює їх розгляд в порядку цивільного (чи господарського) судочинства, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду в аналогічних справах.

Так само не ставиться під сумнів, що, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 та ТОВ «СНАУТ» мають бути залучені до участі у справі саме як відповідачі, адже скаргу до Міністерства на рішення реєстратора речових прав подало ТОВ «СНАУТ», а рішення суду безпосередньо впливає на права ОСОБА_1 , до того ж вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння (у задоволенні якої суд відмовив) безпосередньо спрямована до нього.

Водночас, оскільки як позивач, так і суд вважають, що порушення права власності позивача на нерухоме майно відбулося в результаті прийняття Міністерством юстиції України наказу, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав, прийняте нотаріусом як реєстратором речових прав, безпосередньо і винятково внаслідок саме недотримання Міністерством Порядку розгляду скарг, тому за вимогою про скасування спірного наказу належним відповідачем є Міністерство юстиції України. Саме тому Міністерство юстиції України у справах за вимогами про скасування наказів, прийнятих у процедурі розгляду скарг, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, є належним відповідачем, на чому наголосив Верховний Суд у постанові від 06.03.2023 р. у справі №761/37884/19-ц, провадження №61-1033св23. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 10.05.2023 р. у справі №640/9468/20, провадження №61-12407св22, від 14.06.2023 р. у справі №815/1446/18, провадження №61-21341св21, та від 13.10.2021 р. у справі №143/1020/20, провадження №61-5324св21.

Незалучення Міністерства юстиції України як співвідповідача безпосередньо порушує права відповідачів у справі, оскільки підставами для задоволення позову є порушення порядку і процедури розгляду скарг винятково Міністерством юстиції України, до чого жоден з відповідачів не причетний, і за що жоден з відповідачів, в принципі, не може відповідати.

У цій справі позивачем оскаржується наказ, яким, зокрема скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з підстав недотримання Міністерством юстиції України процедури і строків, передбачених Порядком розгляду скарг. Наказ оспорюється у порядку статті 37 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач не пред`явив позовних вимог до Міністерства юстиції України, хоча обґрунтував позовні вимоги винятково посиланням на порушення, допущені Міністерством, клопотання про залучення його до участі у справі як співвідповідача також не заявляв. У зв`язку з цим, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2022 р. №1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 р. №60094729, прийнятого приватним нотаріусом Соколовим О.Є., задоволенню не підлягає з підстав її пред`явлення до неналежного складу відповідачів.

Також зауважує, що в умовах, коли зазначений в ЄДР номер телефону для зв`язку з юридичною особою їй фактично не належить, нею не використовується, надіслання телефонограми на такий номер в принципі не може привести до передання інформації цій юридичній особі незалежно від того, чи своєчасно було надіслано таку телефонограму.

За таких конкретних обставин ненаправлення, як і невчасне направлення позивачу повідомлення про розгляд скарги Міністерством не вплинуло і не могло вплинути на законність наказу, прийнятого Міністерством, адже вказаний у ЄДР номер телефону для зв`язку з юридичною особою не належав цій юридичній особі.

Жодних інших порушень Порядку розгляду скарг, крім ненаправлення позивачеві повідомлення про розгляд скарги на номер телефону, вказаний в ЄДР, судом не встановлено, при тому, що цей номер фактично не належав позивачеві на час розгляду скарги Колегією Міністерства.

З рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року не погодилось і Міністерство юстиції України, його представник Мордовіна Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а саме, щодо скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» скасувати.

Зазначає, що Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія), розглянувши скаргу ТОВ «СНАУТ» від 11.10.2021 (вх. № СК-2618-21 від 20.10.2021) на рішення від 31.08.2021 №60094729 (далі - оскаржуване рішення), прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Олександром Євгеновичем (далі - приватний нотаріус Соколов О.Є.) щодо цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (далі - об`єкт нерухомого майна), з вимогою анулювати доступ приватному нотаріусу Соколову О.Є. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановила таке.

З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що приватним нотаріусом Соколовим О.Є. на підставі оскаржуваного рішення внесено запис про право власності № 43716120 ТОВ «2X2 ФІНАНС» на об`єкт нерухомого майна, який належав скаржнику на праві власності. Оскаржуване рішення прийняте приватним нотаріусом Соколовим О.Є. за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 31.08.2021 №47581522 (далі - Заява), до якої додано, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 750 (далі - договір купівлі-продажу).

Колегією встановлено, що під час розгляду Заяви приватним нотаріусом Соколовим О.Є. було встановлено, що в Державному реєстрі прав була наявна заява (рішення суду) 02.04.2021 від № 44901825, зареєстрована на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2021, у справі № 332/1125/21 (2/332/862/21) (далі - ухвала суду), відповідно до якої, зокрема заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна. Однак, незважаючи на наявність заборони вчинення реєстраційних дій, приватним нотаріусом Соколовим О.Є. не було прийнято рішення про зупинення державної реєстрації.

Наведене свідчить, що під час розгляду Заяви та прийняття оскаржуваного рішення приватний нотаріус Соколов О.Є. належним чином не перевірив інформацію в Державному реєстрі прав на наявність підстав для зупинення реєстраційних дій.

Таким чином, оскаржуване рішення прийняте приватним нотаріусом Соколовим О.Є. з порушенням вимог пункту 2 частини третьої статті 10, статті 18, статті 25 Закону, та підлягає скасуванню, оскільки, незважаючи на наявність в Державному реєстрі прав заборони вчинення реєстраційних дій, зареєстрованої на підставі ухвали суду, приватним нотаріусом Соколовим О.Є. не було зупинено проведення реєстраційних дій.

Щодо повідомлення заінтересованих осіб про розгляд скарги представник Міністерства юстиції України вказує, що Міністерством юстиції України після вивчення змісту скарги на офіційному веб-сайті Мін`юсту було оприлюднено повідомлення про засідання Колегії, яке призначено на 02.12.2021. З вказаним повідомленням можна ознайомитись на офіційному веб-сайті Мін`юсту за наступним посиланням: https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-prozasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva-yustitsii-ukraini-02-grudnya-2021-roku

Крім цього, Міністерство юстиції України, з дотриманням пунктів 10-12 Порядку № 1128 (в редакції на момент розгляду скарги), а саме, Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) електронним листом від 26.11.2021, за 15 днів до дня розгляду скарги, було направлено лист-оголошення про засідання Колегії на офіційні електронні адреси нотаріуса та ПАТ «ОТП БАНК», решту учасників повідомлено телефонограмою у зв`язку з відсутністю відомостей про наявність у останніх офіційних електронних скриньок.

На підтвердження вказаних вище дій, Мін`юстом надано до суду докази, а саме:

- скріншот з сайту оголошення від 19.12.2023 про засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України на офіційному сайті;

- копію акту від 26.11.2021 про неможливість здійснення виклику сторони: ТОВ «2х2» телефонограмою на засідання центральної Колегії 02.12.2021, номер телефону сторони: НОМЕР_1 (номер не обслуговується).

Крім цього, зауважує, що суд першої інстанції невірно вказав, що акт про неможливість здійснення виклику телефонограмою на засідання центральної Колегії був складений 01.12.2021, тоді як вказаний акт був складений 26.11.2021, а 01.12.2021 він був сформований та переданий Колегії для розгляду скарги.

Зазначені факти свідчать про виконання Мін`юстом в повному обсязі обов`язку про інформування заінтересованих осіб в розгляді скарги про дату, час та місце розгляду скарги у спосіб, передбачений законодавством.

Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Звертає увагу, що позивачем не наведено, як саме нібито неналежне повідомлення про розгляд скарги могло вплинути на законності наказу, оскільки останнім навіть при зверненні з позовною заявою до суду не спростовано та не надано доказів стосовно того, що оскаржувана реєстраційна дія відповідала вимогам законодавства. У свою чергу, судом першої інстанції не було надано оцінки законності оскаржуваної реєстраційної дії, а оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України скасовано лише з формальних підстав.

Від представника Міністерства юстиції України Мордовіної Н.О. на адресу апеляційного суду також надійшли додаткові пояснення, у яких вона наголошує, що питання щодо належності чи неналежності відповідача вирішується Великою Палатою Верховного Суду в межах справи № 910/2546/22.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» Гриб А.А. на адресу апеляційного суду надійшли відповіді на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кукурудз Р.О., у яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Також від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» Казанак М.В. надійшли додаткові пояснення у справі щодо складу відповідачів та повідомлення про розгляд скарги, у яких він просить залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кукурудз Р.О. без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «2Х2 ФІНАНС» не було належним чином повідомлено про дату і час розгляду скарги ТОВ «СНАУТ», ТОВ «2Х2 ФІНАНС» взагалі не знало про наявність скарги ТОВ «СНАУТ» та про її надходження до Міністерства юстиції. Крім того, з акту про неможливість здійснення виклику телефонограмою на засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України вбачається, що акт складений 01.12.2021, тобто виклик здійснювався за один день до засідання, призначеного на 02.12.2021, що є порушенням, оскільки повідомлення має бути здійснено своєчасно, але не пізніше ніж за два дні. Отже, суд виснував, що центральною Колегією Міністерства юстиції України допущено грубі порушення процедурного характеру, що призвели до порушень прав позивача при розгляді скарги ТОВ «СНАУТ».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність формальних порушень процедурного характеру при здійсненні центральною Колегією Міністерства юстиції процедури розгляду скарги ТОВ «СНАУТ» на рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. щодо реєстрації нерухомого майна, тому виснував, що ці порушення є підставою для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «2Х2 ФІНАНС», а саме - визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Олександром Євгеновичем.

Щодо позовних вимог ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважав безпідставним обґрунтування позивачем даних позовних вимог статтями 387, 388 ЦК України. Оскільки в цій справі суд дійшов висновку про визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., то наслідком такого рішення є поновлення позивача у правах власника нерухомого майна. Тому суд вважав, що позовні вимоги ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.04.2008 року між ЗАТ «ОТП БАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № РМ-SME200/224/2008, за змістом якого Банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у розмірі 245 000 швейцарських франків на споживчі цілі, дата остаточного повернення кредиту 24.04.2023 року. У цьому Кредитному договорі зазначено про предмет іпотеки це нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, загальною площею1252,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня - 25.04.2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Позичальник) і ОСОБА_3 (Майновий поручитель) було укладено договір іпотеки першої черги (майнова порука) № РМ-SME200/224/2008. Предметом іпотеки вказано нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, а саме 30.10.2009 року, між Банком та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008. Предметом іпотеки вказано наступне нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також зі змісту договору іпотеки другої черги від 30.10.2009 року вбачається, що власником вищевказаного предмету іпотеки є ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. 23.09.2009 року, реєстровий номер 3591. Цим іпотечним договором від 30.10.2009 року забезпечувалося виконання зобов`язання за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , оскільки з 23.09.2009 року новим позичальником за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 став ОСОБА_1 . У вказаному договорі іпотеки другої черги від 30.10.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, 53,3 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , до припинення договору іпотеки.

23.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі «Фактор» або ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» (правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», далі «Клієнт») було укладено Договір факторингу № 12/20-дтг, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги за певною кількістю кредитних договорів, тому у п. 6.1. Договору факторингу зазначено: «У відповідності до умов цього Договору Фактор здійснює фінансування Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору Права Вимоги до Боржників в розмірі Портфеля Заборгованості». У п. 6.2.3 цього Договору вказано, що відступлення Права Вимоги здійснюється без згоди боржників. З копії акту прийому-передачі реєстру боржників та з реєстру боржників вбачається, що Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників, зазначений в Додатку № 1 до цього Договору. У цьому Реєстрі Боржників значиться ОСОБА_1 як боржник за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» стало новим кредитором по відношенню до ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором. У додатку № 7 до Договору факторингу № 12/20-дтг від 23.12.2020 року містяться умови Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки за Кредитними договорами, які увійшли у Портфель Заборгованості. Також в матеріалах справи є копія нотаріально посвідченого Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (від 27.01.2021 року), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вказаний як «Новий іпотекодержатель». У Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги містяться дані Боржника ОСОБА_1 , посилання на нотаріально посвідчений Договір іпотеки другої черги № РМ-SME200/224/2008 від 30.10.2009 року та вказано об`єкт іпотеки: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. № 1100, вбиральня літ. Б, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе грошових зобов`язань за Кредитним договором № РМ-SME200/224/2008 від 25.04.2008 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». З копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2021 року видно, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі Продавець») та ТОВ «2х2 ФІНАНС» (далі «Покупець») уклали між собою договір купівлі-продажу нерухомого майна (предмета іпотеки) відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме, нерухоме майно: цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральня літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу нерухомого майна 31.08.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим № 750, та ним же прийнято рішення від 31.08.2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60094729, згідно яких власником вказаного нерухомого майна зазначено ТОВ «2Х2 ФІНАНС».

Як зазначає позивач, 13.09.2023 року при реалізації ТОВ «2Х2 ФІНАНС» нерухомого майна, а саме, цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральні літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м., які розташовані у АДРЕСА_1 , вони дізнались, що 27.01.2023 року право власності на вказане нерухоме майно припинено на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 66215978, підстава наказ, серія та номер 1687/5, виданий 29.04.2022 року, видавник: Міністерство юстиції України.

ТОВ «2Х2 ФІНАНС», ознайомившись 19.09.2023 року з матеріалами справи, на підставі яких було прийнято наказ від 29.04.2022 року № 1687/5, виявило, що цей наказ було видано в результаті розгляду центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів скарги ТОВ «СНАУТ» від 11.10.2021 р. (вх. № СК-2618-21 від 20.10.2021) на рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийняте приватним нотаріусом Соколовим О.Є. щодо вищезазначеного нерухомого майна.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади (органу місцевого самоврядування), які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

У справі, що переглядається, позивачем оскаржується наказ, яким, зокрема скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з підстав недотримання Міністерством юстиції України процедури і строків, передбачених Порядком розгляду скарг.

ТОВ «2Х2 ФІНАНС» посилається на те, що порушення права власності позивача на нерухоме майно відбулося в результаті прийняття Міністерством юстиції України наказу, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав, прийняте нотаріусом як реєстратором речових прав, внаслідок саме недотримання Міністерством Порядку розгляду скарг, тому за вимогою про скасування спірного наказу належним відповідачем є Міністерство юстиції України.

У справах за вимогами про скасування наказів, прийнятих у процедурі розгляду скарг, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, належним відповідачем є Міністерство юстиції України, на чому наголосив Верховний Суд у постанові від 06.03.2023 року у справі №761/37884/19-ц, провадження №61-1033св23. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 10.05.2023 року у справі №640/9468/20, провадження №61-12407св22, від 14.06.2023 року у справі №815/1446/18, провадження №61-21341св21, від 13.10.2021 року у справі №143/1020/20, провадження №61-5324св21. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22, провадження № 12-43гс24.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 344/13973/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц та від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/6793/15-ц.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не враховано, що за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.04.2022 року № 1687/5 «Про задоволення скарги» в частині скасування рішення від 31.08.2021 року № 60094729, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є.,належним відповідачем є Міністерство юстиції України.

Незалучення зазначеної особи до участі у справі позбавляє її права на вчинення процесуальних дій, які передбачені законом лише для відповідача, зокрема, можливості подання відзиву на позовну заяву, заяви про застосування позовної давності тощо.

Однак суд першої інстанції вирішив спір без її залучення та участі, що в даному випадку є самостійною підставою для скасування рішення суду, оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів.

За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18.12.2024 у справі № 907/825/22 (пункт 103). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 153).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежністю суб`єктного складу сторін.

З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову колегія суддів не надає оцінки іншим доводам апеляційних скарг (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі № 907/825/22).

Вимоги про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «2Х2 ФІНАНС» цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв. № 1100, вбиральню літ. Б, загальною площею 1253,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід також відмовити.

Колегія суддів наголошує, що висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів до уваги не бере з огляду на те, що після встановлення порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні позову з цих підстав.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кукурудз Романа Орестовича та представника Міністерства юстиції України Мордовіної Наталі Олегівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СНАУТ», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання незаконним та скасування наказу, витребування з чужого незаконного володіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко