ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/2365/24 Номер провадження 22-ц/814/3521/25Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на додаткове рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року (час ухвалення судового рішення не зазначено; дата складання повного текста судового рішення - 16 червня 2025 року ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання протиправними дій державного виконавця, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року адвокатка Фесенко Ю.О., представниця ОСОБА_1 , звернулась до суду з вказаним позовом, просила:

- визнати протиправними дії начальника відділу Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожнього Сергія Юрійовича, які полягають у безпідставному та незаконному зверненні стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, та послідуючої передачі такого майна стягувачу у рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження № 63927449;

- витребувати від ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 67,7 м?, житловою площею 39,3 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1134 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн та судовий збір у розмірі 2 707,50 грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Новосанжарського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання протиправними дій державного виконавця, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано протиправними дії начальника Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожнього С.Ю. щодо звернення стягнення на житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, та передачі такого майна стягувачу у рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження № 63927449.

Витребувано від ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 житловий будинок загальною площею 67,7 м?, житловою площею 39,3 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0370, площею 0,1134 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 353 грн 75 коп.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 353 грн 75 коп. компенсовано йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

09 червня 2025 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшло клопотання адвокатки Фесенко Ю.О., представниці ОСОБА_1 , про ухвалення у справі додаткового рішення та стягнення з відповідачів у справі 25 000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування заяви вказувала, що суд першої інстанції при вирішенні питання по суті справи не вирішив питання витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи № 542/2365/24 у розмірі 25 000 грн.

Додатковим рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року стягнуто з Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року Новосанжарський відділ державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не роз`яснив, як саме визначались критерії реальності адвокатських витрат та критерії розумності їхнього розміру в частині зазначених сум за подання клопотань, скарг, адвокатських запитів, відзивів на позовну заяву, додаткових пояснень, оскільки виготовлені адвокатом документи з невеликими затратами часу та зусиль не вартують зазначеної суми.

Звертається увага, що АО «Правовий компроміс» 19.11.2024 надало консультації з питань з`ясування правових підстав для реалізації єдиного житла в рамках виконавчого провадження № 63927449, роз`яснення шляхів вирішення питання щодо незаконної реалізації єдиного житла в рамках виконавчого провадження № 63927449 на суму 1 500 грн та включило ці витрати до розрахунку № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу, тоді як договір № 19/11/24 підписаний лише 20.11.2024 та набирає чинності з моменту його підписання.

В розрахунку № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу зазначено: «20.12.2024 - 25.12.2024 - ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63927449 та підготовка й подання до Новосанжарського районного суду Полтавської області позовної заяви про визнання протиправними дій державного виконавця, витребування майна з чужого незаконного володіння на суму 8 000 грн». Із зазначено виникає питання в частині ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63927449. Оскільки, адвокат до відділу ДВС не з`являвся, з матеріалами виконавчого провадження не ознайомлювався, лише направив адвокатський запит про надання копій матеріалів виконавчого провадження (вартість якого 1 500 грн) та безоплатно отримав світлокопії матеріалів виконавчих проваджень № 63927449 та № 59854251 на 171 аркуші, при цьому за ознайомлення, підготовку та подання позову зазначає вартість 8 000,00 грн.

Також, в розрахунку № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу зазначено про участь у судовому засіданні 15.04.2025, 02.06.2025 по справі № 542/2365/24 в Новосанжарському районному суді Полтавської області в приміщенні суду на суму 3 000 грн (1 500 грн + 1 500 грн), в той час, як участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду коштує 1 000 грн (500 грн + 500 грн). Різниця в сумі 2 000,00 грн жодним чином не обґрунтована та не підтверджена.

Пунктом 4.8. Договору № 19/11/24 про надання правової допомоги передбачено, що розмір гонорару не включає фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручень Клієнта ……

Звертається увага, що з квитанції № 20-11/24 від 20.11.2024 вбачається, що позивач ОСОБА_1 20.11.2024 сплатив на користь АО «Правовий компроміс» гонорар 25 000 грн, тоді як акт № 1 прийому-передачі наданих юридичних послуг та розрахунок № 1 суми гонорару за надану правничу допомогу складені лише 03.06.2025, що свідчить про введення АО «Правовий компроміс» в оману суд щодо розміру гонорару.

З наведених підстав вважають, що, визначивши вартість витрат на правову допомогу, суд не врахував характер виконаної адвокатом роботи, складність самої справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Додаткове рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Новосанжарським відділом державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції після отримання судом заяви про ухвалення додаткового рішення подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника з проханням відмовити в задоволенні заяви про стягнення з відділу витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.212)

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

"40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

"у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат".

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже за відсутності обґрунтованих заперечень іншої сторони щодо правильності нарахування та стягнення витрат понесених на послуги правничої допомоги суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи та за відсутності обгрунтованих заперечень.

Вказане узгоджується з висновками викладеними у постанові ВС від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 .

Матеріали справи не містять обгрунтованого заперечення Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо заявлених витрат на правничу допомогу, адже у заяві, поданій суду 16 червня 2025 року (т.2 а.с.212) лише викладено прохання про відмову у задоволенні заяви і стверджується про неспівмірність заявленої суми із складністю справи і роботами, які виконані адвокатами. Будь-яких обгрунтованих доводів щодо неспівмірності заявленої суми у заяві не викладено.

Тому суд першої інстанції за відсутності обгрунтованих заперечень, керуючись принципом реальності і необхідності наданих адвокатських послуг, правильно визначив вартість витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню із Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новосанжарського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Додаткове рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов