Провадження № 2/643/74/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої приватної власності на майно, права власності на частку у майні в порядку спадкування за законом, -

у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просив суд: 1) 1)установити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 18 грудня 1997 року по 31 серпня 2006 року; 2)визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ; 3)визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 садового будинку в садовому товаристві «Ареал», АДРЕСА_2 , як об`єкту спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та 1/9 садового будинку в садовому товаристві «Ареал», АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом спадкоємців першої черги; 4)визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 земельної ділянки, площею 0,0559 га, кадастровий номер -02-006-0090, розташованої в СТ «Ареал», ділянка № НОМЕР_1 Циркунівської сільської ради, як об`єкту спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та 1/9 земельної ділянки, площею 0,0559 га, кадастровий номер -02-006-0090, розташованої в СТ «Ареал», ділянка № НОМЕР_1 Циркунівської сільської ради в порядку спадкування за Законом спадкоємців першої черги; 5)визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 грошові кошти на банківських рахунках АТ Мегабанк, код 09804119, МФО 351629, 61002, м. Харків, вул. Алчевських, 30; депозитний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 25.04.2019 у сумі 80 000,00 гривень; рахунок нарахованих відсотків № НОМЕР_3 у сумі 11 249,53 гривень; депозитний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 25.04.2019 у сумі 50 000,00 гривень; рахунок нарахованих відсотків № НОМЕР_5 у сумі 7 030,97 гривень.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2006. Після її смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є він, ОСОБА_1 , та їх з ОСОБА_4 діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідачі у справі. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Пейчевою В.В. була відкрита спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 65943802. Зазначив, що до складу спадщини входять такі об`єкти: квартира АДРЕСА_1 ; садовий будинок в Садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка (ділянка № НОМЕР_1 ), площею 0,0559 га, розташована в Садовому товаристві «Ареал» Циркунівської сільської ради, для ведення садівництва; грошові кошти на банківських рахунках Megabank: депозитний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 25.04.2019, у сумі 80 000,00 гривень; рахунок нарахованих відсотків № НОМЕР_3 у сумі 11 249,53 гривень; депозитний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 25.04.2019, у сумі 50 000,00 гривень; рахунок нарахованих відсотків № НОМЕР_5 у сумі 7030,97 гривень. Посилався, що з терміну придбання зазначених вище об`єктів нерухомого майна у власність ним особисто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 у капітальний ремонт було вкладено значні грошові кошти, а квартира була придбана за його власні кошти, відтак, як про це зазначає позивач, згадана ним нерухомість була суттєво поліпшена за рахунок його особистих коштів. Посилався, що на здійснення величезних, капітальних вкладень у дане майно йшли усі його заробітки і займані особисті значні грошові кошти. З огляду на наведене, позивач вважав, що, оскільки об`єкти нерухомого майна існують у тому вигляді та стані, в якому вони є після реконструкції та капітального ремонту, зробленого за його власний рахунок, збільшили свою вартість вдвічі, то вони є об`єктом його особистої власності. Крім зазначеного вказав, що він зі своєю дружиною ОСОБА_4 одружувався двічі, вперше 27.08.1966 і, як про це зазначає позивач, з цього часу вони вели спільне господарство та фактичні шлюбні відносини не припиняли. Посилався, що 18.12.1997 вони з ОСОБА_4 формально розлучилися, але продовжували вести спільне господарство до повторного укладення між ними шлюбу 01.09.2006. Зауважував, що фактичні шлюбні відносини між ними не переривалися ні на один день. Разом з тим, зазначив, що він мав боргові зобов`язання, позаяк отримав у позику у 2007 році у дочки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 450 000, грн, які він до сьогодні дочці не повернув та які він фактично використав на здійснення капітального ремонту квартири АДРЕСА_3 . Також частину цих грошових коштів він витратив на капітальний ремонт садового будинку в СТ «Ареал», розташованого по АДРЕСА_2 . Посилався, що хоча й квартира АДРЕСА_1 була оформлена за сімейними обставинами на його дружину ОСОБА_4 , однак, як на цьому наголошує позивач, вона була придбана та відремонтована на його особисті кошти, які він позичав в дочки, а оформити квартиру на ім`я дочки він вирішив для виключення фінансових ризиків. З огляду на наведене, вважав, що вказана квартира є об`єктом нерухомості, який належить йому на праві особистої приватної власності. Стосовно садового будинку в СТ «Ареал», розташованого по АДРЕСА_2 , та земельної ділянки, площею 0,0559 га, розташованої по АДРЕСА_2 , зазначив, що вони підлягають визнанню спільною сумісною власністю подружжя, позаяк були набуті під час фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_4 та одночасно з цим вартість цього майна була суттєво збільшена за рахунок його особистих значних коштів вже під час повторної реєстрації шлюбу. З огляду на наведене, просив задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

16.10.2020 під час перебування даної цивільної справи у провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Майстренка О.М. від відповідача ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мартовицького К.В. надійшов відзив на позовну заяву (попередній), в якому останній посилався, що він категорично не погоджується з позовними вимогами позивача (Т. 1 а.с. 203-204).

22.03.2021 під час перебування даної цивільної справи у провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Майстренка О.М. від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона зазначила про підтримання позовних вимог позивача. В обґрунтування обраної позиції зазначила, що батьки завжди проживали разом, в них була добра, дружня родина, батьки разом проживали за адресою АДРЕСА_4 . Зазначила, що їй відомо про «фіктивне» розлучення батьків 18.12.1997, але після розлучення батьки продовжували вести спільне господарство, у подальшому, коли формальні підстави відпали, батьки 01.09.2006 знову уклали шлюб. Посилалася, що за життя матері, наприкінці 2015 року було вирішено придбати квартиру у новобудові по АДРЕСА_5 . Достатніх грошей для купівлі цієї квартири у батьків не було, тому було вирішено у сімейному колі, що вона, ОСОБА_2 , надасть необхідну суму грошей, однак титульним власником стане матір ОСОБА_4 . На себе вона, ОСОБА_2 , не бажала оформлювати нерухомість, оскільки неодружена та панічно боїться «шлюбних аферистів». Посилалася, що вони з матір`ю 23.06.2006 склали договір, згідно з яким вона позичає матері гроші, а вона повертає їх або переоформлює на неї квартиру у майбутньому. Зауважувала, що її братові ОСОБА_1 достеменно відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 придбавалася для неї, ОСОБА_2 , та за життя матері брат таку обставину не заперечував. Посилалася, що після придбання квартири вона в ній зареєструвалася. Оскільки придбана квартира була у будівельному стані та потребувала доведення її стану до житлового, вона, маючи фінансову можливість, на початку травня 2007 року позичила батькові ОСОБА_1 720 000 грн для доведення квартири до житлового стану та здійснення в ній капітального ремонту. Після здійснення в квартирі ремонту вона, ОСОБА_2 , в ній оселилася та продовжує в ній проживати до сьогодні. Зазначила, що їй відомо, що батько на запозичені нею кошти також зробив капітальний ремонт свого будинку в СТ «Ареал», розташований за адресою АДРЕСА_2 та здійснив облагодження земельної ділянки. Зазначила, що 08.05.2020 в неї з братом стався конфлікт. унаслідок якого він спричинив їй тілесні ушкодження (Т. 1 а.с. 218-219).

Після надходження даної цивільної справи у провадження судді Московського районного суду м. Харкова (після перейменування - Салтівського районного суду міста Харкова) Семенової Я.Ю., прийняття справи до свого провадження та установлення судом відповідачам строку на подання відзиву, позивачеві - відповіді на відзив та відповідачам - заперечень на відповідь на відзив, жодна із вказаних заяв по суті справи до суду від відповідачів та від позивача не надійшла.

Рух справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2020 справа №643/14110/20 надійшла до провадження судді Московського районного суду м. Харкова Майстренка О.М. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Майстренка О.М. від 15.09.2020 відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2021, постановленою у складі судді Майстренка О.М., прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/9 частки у квартирі АДРЕСА_6 та виплату компенсації за рахунок коштів повивача.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду від 07.02.2023 вказану цивільну справу прийнято до провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2023 року вказану цивільну справу на підставі задоволеного клопотання позивача ОСОБА_1 передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №643/14110/20 розподілено в провадження судді Семенової Я.Ю.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.06.2023 прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права особистої приватної власності на майно. Призначено проведення підготовчого засідання на 18.07.2023.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 задоволено заву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Моїсеєнко К.О. про її участь у судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права особистої приватної власності на майно в режимі відеоконференції з власних технічних засобів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2024 відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю майна, - повернуто ОСОБА_2 без розгляду. Підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права особистої приватної власності, - закрито.

Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи на 22.03.2024 на 10-00 годину.

Постановою Харківського апеляційного суду від 12.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28.02.2024 в частині відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог скасовано. Направлено справу в цій частині для продовження розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 задоволено заву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Моїсеєнко К.О. про її участь у судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права особистої приватної власності на майно в режимі відеоконференції з власних технічних засобів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2025, постановленою у протокольній формі, суд прийняв відмову відповідача ОСОБА_2 від заявленого раніше клопотання про об`єднанні цивільної справи №643/14110/20 зі справою №643/9797/24.

03.02.2025 на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла заява про затвердження мирової угоди у цивільній справі №643/14110/20.

Ухвалою від 24.03.2025 Московський районний суд м. Харкова відмовив у затвердженні мирової угоди, укладеної 30.01.2025 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по цивільній справі №643/14110/20, провадження №2/643/74/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої приватної власності, припинення права власності та виплати грошової компенсації вартості частки у майні, продовжив розгляд справи.

07.04.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кривошеєнко О.Ю. реалізувала процесуальне право на ознайомлення з матеріалами цивільної справи №643/14110/20.

17.04.2025 на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшла заява про затвердження мирової угоди у цивільній справі №643/14110/20.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

У судовому засіданні, призначеному на 05.06.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кривошеєнко О.Ю. просила суд не розглядати подану сторонами на затвердження суду мирову угоду від 17.04.2025, у судовому засіданні просила оголосити перерву для узгодження позиції у справі. У судовому засіданні було оголошено перерву, з урахуванням виходу суду у відпустку, на 21.07.2025 на 10-00 годину.

18.07.2025 через підсистему «Електронний суд» на адресу Салтівського районного суду міста Харкова від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кривошеєнко О.Ю. надійшло клопотання про оголошення в судовому засіданні, призначеному на 21.07.2025 на 10-00 годину, перерви через зайнятість адвоката Кривошеєнко О.Ю. в іншому судовому засіданні, призначеному Салтівським районним судом міста Харкова на 21.07.2025 на 10-15 годину. У поданому клопотанні представником позивача зазначено, що станом на 18.07.2025 сторони досягли згоди та підписують мирову угоду. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні було оголошено перерву на 10.09.2025 на 14-00 годину.

01.09.2025 на адресу Салтівського районного суду міста Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про оголошення в судовому засіданні, призначеному на 01.09.2025 на 14-00 годину, перерви з посиланням на наявність в нього наміру подати до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та укладення між сторонами мирової угоди в новій редакції. Зазначено, що на сьогодні термін дії договору на надання правничої допомоги закінчився, він має намір укласти новий договір на представництво його інтересів в суді, має намір бути особисто присутнім у судовому засіданні, але у зв`язку із проходженням лікування він не має змоги з`явитися в судове засідання. Доказів на підтвердження обставин, зазначених у заяві, суду позивачем не надано.

01.09.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про оголошення у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2025 на 14-00 годину, перерви, у зв`язку з неможливістю її явки в судове засідання через відрядження. У поданій заяві відповідач зазначила, що бажає приймати участь у розгляді справи. Доказів на підтвердження обставин, наведених у заяві про відкладення розгляду справи суду не надано.

З огляду на подані сторонами заяви в судовому засіданні було оголошено перерву на 13.10.2025 на 14-00 годину.

09.10.2025 від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про оголошення у судовому засіданні, призначеному на 13.10.2025 на 14-00 годину, перерви, у зв`язку з неможливістю її явки в судове засідання через відрядження. У поданій заяві відповідач зазначила, що бажає приймати участь у розгляді справи, на сьогодні між сторонами підписується мирова угода, але вона не має змоги з`явитися в судове засідання через її відсутність у місті. Доказів на підтвердження обставин, наведених у заяві про відкладення розгляду справи суду не надано.

09.10.2025 через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позову в частині позовних без розгляду. У поданій заяві позивач просив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/9 частки у квартирі АДРЕСА_6 та виплату за рахунок коштів позивача на користь відповідача ОСОБА_1 грошової компенсації вартості без розгляду.

10.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кривошеєнко О.Ю. надійшла заява, в якій вона просить розглянути та задовольнити заяву позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог позивача у судовому засіданні, призначеному на 13.10.2025 на 14-00 годину, без участі позивача та представника позивача. Після вирішення питання про залишення частини позовних вимог без розгляду, просила розгляд справи відкласти.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 13.10.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності та виплату грошової компенсації вартості частки у майні залишено без розгляду. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні було оголошено перерву на 11.11.2025 на 11-00 годину.

10.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кривошеєнко О.Ю. надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, в якій остання повідомила, що вона має бажання приймати участь у розгляді справи, однак з`явитися в судове засідання, призначене на 11.11.2025 на 11-00 годину, можливості не має. Посилалася, що сторони перебувають у процесі підписання мирової угоди у новій редакції. Доказів на підтвердження причин неможливості явки в судове засідання, призначене на 11.10.2025 на 11-00 годину до заяви представником позивача не додано. У судовому засіданні за клопотанням представника позивача вкотре було оголошено перерву на 11.12.2025 на 10-00 годину.

08.12.2025 через канцелярію суду від відповідача Капцової Н.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.12.2025 на 10-00 годину, в якій відповідач зазначила, що між сторонами підписується мирова угода, однак вона не має можливості з`явитися в судове засідання, призначене на 11.12.2025 через її зайнятість у конференції. Доказів на підтвердження обставин, наведених у заяві відповідачем суду не надано.

08.12.2025 через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній зазначив, що позивач бажає, щоб розгляд справи відбувався за участю його представника адвоката Кривошеєнко О.Ю., однак його представник не має можливості прийняти участь у розгляді даної справи 11.12.2025, оскільки зайнята при розгляді справи в Касаційному господарському суді Верховного Суду, у зв`язку з чим розгляд справи просить відкласти. До заяви позивача ОСОБА_1 додано копію ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/3873/23, яка не містить жодних відомостей щодо участі у розгляді даної справи адвоката Кривошеєнко О.Ю. Інших доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання позивача та його представника суду не надано.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 11.12.2025 на 10-00 годину не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомив. У поданій ним заяві від 08.12.2025 про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.12.2025 на 10-00 годину, про причину своєї неявки в судове засідання не повідомив.

Представник позивача адвокат Кривошеєнко О.Ю. у судове засідання, призначене на 11.12.2025 на 10-00 годину не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду» у справі №643/14110/20, яка була надіслана одержувачу ОСОБА_6 в її електронний кабінет 11.11.2025 о 17:54:29. Про причину неявки представник позивача суду не повідомила. Надана позивачем ОСОБА_1 до його заяви від 08.12.2025 про відкладення розгляду справи копія ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/3873/23 не містить жодних відомостей щодо участі у розгляді даної справи адвоката Кривошеєнко О.Ю.

Суд звертає увагу, що від позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кривошеєнко О.Ю. неодноразово до суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи з посиланнями на зайнятість представника позивача в інших судових засіданнях та на укладення сторонами мирової угоди.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 11.12.2025 на 10-00 годину, не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Від відповідача Капцової Н.І. надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи з посиланнями на укладення сторонами мирової угоди. При цьому відповідач посилалася на неможливість її явки в судове засідання, однак на підтвердження наведених у заяві обставин не надала суду жодного доказу.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Моїсеєнко К.О. у судове засідання, призначене на 11.12.2025 на 10-00 годину не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду» у справі №643/14110/20, яка була надіслана одержувачу ОСОБА_7 в її електронний кабінет 11.11.2025 о 18:00:12. Про причину неявки представник відповідача суду не повідомила, для участі у розгляді справи в режимі відеоконференції не приєдналася.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мартовицький К.В. у судове засідання, призначене на 11.12.2025 на 10-00 годину не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомили. Відповідно до довідки про доставку електронного документу в електронному вигляді, «Судова повістка про виклик до суду» у справі №643/14110/20, була надіслана одержувачу ОСОБА_8 в його електронний кабінет 11.11.2025 о 18:00:12.

Відтак, з огляду на вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, якими визначено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи, а правилами ч. 5. ст. 130 ЦПК України унормовано, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, - відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, призначеного на 11.12.2025 на 10-00 годину.

За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд бере до уваги, що після постановлення судом ухвали від 24.03.2025 про відмову у затвердженні мирової угоди у даній цивільній справі та після надходження від сторін у судовому засіданні 05.06.2025 клопотання не розглядати їх заяву про затвердження мирової угоди в редакції від 17.04.2025, яку таку, що потребує її викладення у новій редакції, від сторін у справі до суду неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на підписання сторонами мирової угоди у новій редакції. Водночас, з червня 2025 року до 11 грудня 2025 року (шість місяців) сторонами таке право реалізовано не було, заява про затвердження мирової угоди у її новій редакції до суду не надходила, натомість, до суду від учасників справи продовжували надходити чергові необґрунтовані заяви про відкладення розгляду справи.

Суд, ураховуючи наведені вище обставини, беручи до уваги тривалість перебування даної цивільної справи у провадженні різних складів суду з 11.09.2020, зважаючи на те, що підготовче провадження у даній справі у складі судді Салтівського районного суду міста Харкова Семенової Я.Ю. закінчено ще 28.02.2024, ураховуючи строки розгляду справи по суті, визначені положеннями ч. 2 ст. 210 ЦПК України - тридцять днів з дня початку розгляду справи по суті, відсутність в учасників справи поважних причин неявки в судове засідання, вважає за можливе проводити розгляд справи 11.12.2025 о 10-00 годині за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи сторін та їх представників на підставі наявних у справі доказів.

При цьому суд бере до уваги, що сторони та їх представники, приймаючи участь у розгляді справи по суті, одночасно не були би позбавлені процесуального права на укладення мирової угоди, у разі врегулювання сторонами спору на підставі взаємних поступок, та, уклавши мирову угоду, повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Водночас, від сторін до суду надходили лише заяви про відкладення розгляду справи з метою укладення сторонами мирової угоди. У свою чергу, суд не може безпідставно та упродовж тривалого часу відкладати розгляд справи лише з метою того, щоб сторони уклали мирову угоду, позаяк таке відкладення розгляду справи порушує принцип своєчасності судового розгляду, закріплений положеннями цивільного процесуального законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, місто Харків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 01 вересня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 вересня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №967 (Т. 1 а.с. 11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 01 квітня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 01 квітня 2020 року було складено відповідний актовий запис №4849 (Т. 1 а.с. 10).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 18.12.2003 №188, вирішено оформити право приватної власності на садовий будинок у садовому товаристві «Ареал» по АДРЕСА_2 в цілому на ім`я ОСОБА_4 . Вирішено видати свідоцтво про право приватної власності на садовий будинок, на підставі якого провести реєстрацію в КП «ХРБТІ» (Т. 1 а.с. 93).

Як це убачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_8 , виданого 03.02.2004 виконкомом Циркунівської сільської ради, садовий будинок в садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Циркунівської сільської ради від 18.12.2003 належить ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 15).

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2725524 від 03.02.2004, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», садовий будинок у садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_8 від 03.02.2004 належить ОСОБА_4 , дата прийняття рішення про реєстрацію права власності відповідно до рішення виконкому Циркунівської сільської ради - 03.02.2004 (Т. 1 а.с. 14).

У матеріалах справи містяться фотографії, хто зображений на наданих суду фотографіях та обставини чого вони підтверджують суду невідомо (Т. 1 а.с. 21-32).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №994096 від 30.10.2006, ОСОБА_4 на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації від 15.12.2005 №1115 є власником земельної ділянки, площею 0,0559 га, розташованої в СТ «Ареал», ділянка № НОМЕР_1 Циркунівської сільської ради, за цільовим призначенням для ведення садівництва (Т. 1 а.с. 33).

Як це убачається з копії Договору №12/24-1/41 пайової участі у будівництві жилого будинку від 24.12.2005, предметом договору є виконання ВАТ «Жилбуд-1» за дорученням ОСОБА_4 комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_7 (далі Об`єкт). ОСОБА_4 здійснюється пайова участь у фінансуванні будівництва шляхом внесення грошових коштів у порядку та розмірі, передбаченому Договором. При цьому в ВАТ «Трест Жилбуд-1» виникають боргові зобов`язання перед ОСОБА_4 , які погашаються ВАТ «Жилбуд-1» шляхом передачі квартири ОСОБА_4 після введення в експлуатацію Об`єкту (Т. 1 а.с. 58-59).

Згідно з актом-передачі житла від 06.02.2007, ВАТ «Жилбуд-1» передав, а ОСОБА_4 прийняла трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 , вартість квартири становить 283 880,72 грн, оплата за квартиру відповідно до умов договору проведена в повному обсязі. Сторони не мають претензій з оплати за квартиру, що передається та з питань складу та якості робіт у квартирі. ОСОБА_4 зобов`язується впродовж 70-денного строку від дати підписання акту оформити в міськБТІ свідоцтво про право власності на передану квартиру та копію свідоцтва надати в ВАТ «Трест Жилбуд-1» (Т. 1 а.с. 60).

Як це убачається з копії рішення виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова від 10.04.2007 №116/37 «Про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 », вирішено оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_9 , на ім`я ОСОБА_4 . (Т. 1 а.с. 61).

Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_9 , виданого виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова 20.04.2007, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 54).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №134074, номер витягу - 1463741, дата витягу - 22.05.2007, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.04.2007 виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова, належить ОСОБА_4 , дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 22.05.2007 (Т. 1 а.с. 55).

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1995, реєстраційний номер № НОМЕР_10 , виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_6 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (Т. 1 а.с. 161-162).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_3 купив квартиру трикімнатну АДРЕСА_10 . Матеріали справи не містять повного тексту вказаного договору, натомість місять лише його першу сторінку (Т. 1 а.с. 183).

Як убачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 , виданого міськбюро РАЦС м. Херсон, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_2 , батьками якої записані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 164).

Згідно з копією розписки від 03.05.2007, ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 720 000 гривень, які зобов`язується повернути за першою вимогою. Оригіналу розписки суду надано не було (Т. 1 а.с. 220).

Відповідно до копії спадкової справи №15/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Пейчевою В.В. 10.06.2020, 10.06.2020 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся її син ОСОБА_3 . У поданій заяві зазначив, що спадщину приймає (Т. 1 а.с. 260).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60498306 від 10.06.2020, виданої приватним нотаріусом ХМНО Пейчевою В.В. у зв`язку з відкриттям спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , відомості про заповіти/спадкові договори Капцової В.В. у Спадковому реєстрі відсутні (Т. 1 а.с. 266).

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманою приватним нотаріусом ХМНО Пейчевою В.В., станом на день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_4 , були зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 267).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 від 10.06.2020, сформованого приватним нотаріусом Пейчевою В.В., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала за адресою АДРЕСА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті атеросклеротична хвороба серця (Т. 1 а.с. 268-269).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 10.06.2020, сформованого приватним нотаріусом Пейчевою В.В., ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області було зроблено актовий запис №3416, його матір`ю записана ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_1 , запис про народження ОСОБА_3 зроблено відповідно до ст. 133 СК України (а.с. 270-271).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9 від 10.06.2020, сформованого приватним нотаріусом Пейчевою В.В., ОСОБА_12 та ОСОБА_1 27 серпня 1966 року уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради депутатів трудящих, Палац одруження, актовий запис №4805. Московським РАЦС м. Харків 18.12.1997 складено актовий запис №1473 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 272-273).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 10.06.2020, сформованого приватним нотаріусом Пейчевою В.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 01 вересня 2006 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №967 (Т. 1 а.с. 274-275).

Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» на запит приватного нотаріуса ХМНО Пейчевої В.В. надано відповідь №65-2056-БТ від 25.06.2020, згідно з якою, станом на 25.06.2020 залишки грошових коштів на рахунках ОСОБА_4 складають: 1) депозитний рахунок в національній валюті № НОМЕР_2 - 80000,00 гривень, відкритий 25.04.2019 у сумі; 2) рахунок нарахованих відсотків до депозиту № НОМЕР_3 - 11249,53 гривень, відкритий 25.04.2019; 3) депозитний рахунок в національній валюті № НОМЕР_4 50000,00 гривень, відкритий 25.04.2019; 4) рахунок нарахованих відсотків до депозиту № НОМЕР_5 - 7030,97 гривень, відкритий 25.04.2019. Заповідальні розпорядження до рахунків відсутні (Т. 1 а.с. 278).

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на запит приватного нотаріуса ХМНО Пейчевої В.В. надало відповідь №46/12-05/10692 57 від 20.07.2020, згідно з якою, станом на 15.07.2020 наявна інформація та рахунки у наступних установах філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк»: у ТВБВ №10020/0324: № НОМЕР_12 (мобільні збереження) сума залишку 0,04 грн; № НОМЕР_13 сума залишку 3603,41 грн; №9760/104 (компенсація 1997) сума залишку 1403,45 грн. Заповідальні розпорядження по зазначених рахунках відсутні. У ТВБВ №10020/0328: №9760/40865 (компенсація 1997) сума залишку 1050,70 грн. Заповідальні розпорядження по зазначеному рахунку відсутні (Т. 1 а.с. 279).

28.07.2020 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася її дочка ОСОБА_2 . У поданій заяві зазначила, що спадщину приймає (Т. 1 а.с. 280).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 23.01.2020, ОСОБА_2 з 13.08.2008 по теперішній час значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_11 (Т. 1 а.с. 282).

28.07.2020 із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся її чоловік ОСОБА_1 . У поданій заяві зазначив, що спадщину приймає (Т. 1 а.с. 283).

Акціонерне товариство «Укрсиббанк» на запит приватного нотаріуса ХМНО Пейчевої В.В. надало відповідь №11/118431 від 16.09.2020, згідно з якою, на ім`я ОСОБА_4 банком обліковуються наступні рахунки: поточний рахунок № НОМЕР_14 , станом на дату надання відповіді сума залишку по рахунку складає 28 890,41 гривень; закритий картковий рахунок № НОМЕР_15 , станом на дату надання відповіді сума залишку по рахунку складає 0,38 гривень. Заповідальні розпорядження відсутні (Т. 1 а.с. 288).

У матеріалах спадкової справи містяться заяви ОСОБА_1 , в яких він просить приватного нотаріуса ХМНО Пейчеву В.В. зупинити вчинення нотаріальних дій: видачу свідоцтва про право на спадкування за законом, до вирішення справи №643/14110/20 судом (Т. 1 а.с. 290-292).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №420167174 від 28.03.2025, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (Т. 3 а.с. 96).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_16 , номер інформаційної довідки 420392738, дата формування 31.03.2025, на праві приватної власності належать:

- садовий будинок в садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_8 від 03.02.2004, виданого виконкомом Циркунівської сільської ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію- 03.02.2004;

- квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2007, виданого виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 22.05.2007 (Т. 3 а.с. 97).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-025, дата формування 31.03.2025, земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:0090, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення землі сільськогосподарського призначення для колективного садівництва, на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі рішення органу виконавчої влади від 15.12.2005, документ, що посвідчує право Державний акт від 30.10.2006 ЯБ №994096 (Т. 3 а.с. 98-103).

Згідно з Довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна №1157502 від 28.03.2025, виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради» квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності таким особам:

- 16/100 - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 17.01.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 5А-95-39996; угоди про визначення ідеальних частко квартири, посвідченої 06.12.1997 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №5-668;

- 38/100 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 17.01.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 5А-95-39996; угоди про визначення ідеальних частко квартири, посвідченої 06.12.1997 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №5-668;

- 25/100 ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 17.01.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 5А-95-39996; угоди про визначення ідеальних частко квартири, посвідченої 06.12.1997 Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №5-668;

- 21/100 - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 17.01.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 5А-95-39996; угоди про визначення ідеальних частко квартири, посвідченої 06.12.1997 Одинадцятою харківською державною нотаріальною конторою, р. №5-668 (Т. 3 а.с. 104).

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду копію позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, яка перебувала на розгляді Московського районного суду м.Харкова (цивільна справа №643/9797/24), в якій відповідач зазначила, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано за її, ОСОБА_2 , кошти, які вона на підставі договору позики від 23.06.2006 позичила своїй матері ОСОБА_4 . Посилалася, що вказана квартира є її, ОСОБА_2 , особистою власністю, позаяк вона придбана за її кошти, які її матір ОСОБА_4 взяла за життя в неї, ОСОБА_2 , у позику та не повернула, квартиру, відповідно до їх домовленості, не переоформила на неї, зв`язку зі смертю. Просила визнати за нею, ОСОБА_2 , право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 3 а.с. 2-3).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 18.07.2018, прийнятій у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020, прийнятій у справі №207/3371/17.

У Віснику Верховного Суду України №8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Так, суд бере до уваги, що, як про це зазначає позивач у пред`явленому позові, він вперше уклав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_4 27.08.1966 і фактично з цього часу ведення спільного господарства та фактичних відносин вони не припиняли. Зазначив, що 18.12.1997 вони з дружиною ОСОБА_4 формально оформили розлучення, але продовжували жити однією сім`єю, як чоловік та дружина та безумовно вести спільне господарство і до укладення повторного шлюбу між ним, позивачем, та ОСОБА_4 01.09.2006 фактичні шлюбні відносини не переривалися ні на один день. Зазначає, що вказані обставини ним підтверджуються численними показами свідків, які є співробітниками організацій, де вони працювали з дружиною, це й сусіди й друзі тощо. Також позивач зазначає, що такі обставини ним підтверджуються фотознімками свят, які вони з дружиною святкували разом.

Водночас, позивачем не заявлялося клопотання про виклик та допит свідків у даній справі під час розгляду справи у складі судді Салтівського (до перейменування - Московського) районного суду міста Харкова Семенової Я.Ю.

Разом з тим, суд зважає на те, що в матеріалах справи міститься клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик та допит свідків, подане під час розгляду даної справи у складі судді Московського районного суду м. Харкова Майстренка О.М., яке було задоволено судом (Т. 1 а.с. 197).

Однак, позивач та його представник за час перебування даної справи в провадженні судді Салтівського (до перейменування - Московського) районного суду міста Харкова Семенової Я.Ю. з 16.06.2023 по 11.12.2025 не забезпечили явку вказаних осіб для їх допиту судом як свідків, а, як це закріплено вимогами ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, показаннями свідків обставини проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 18.12.1997 по 31.08.2006 позивачем доведені не були.

Водночас жодних інших доказів на підтвердження обставин проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 18.12.1997 по 31.08.2006 матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Що стосується фотографій, які містяться при матеріалах справи, то суд позбавлений можливості стверджувати, хто на них зображений, які події на них зафіксовані та які обставини вони доводять.

Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період часу з 18.12.1997 по 31.08.2006 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, вели подальшу спільну працю, спрямовану на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки, збільшення їх спільного капіталу, матеріали справи не містять, з огляду на що суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 18.12.1997 по 31.08.2006.

Щодо посилань позивача на те, що вони з ОСОБА_4 оформили розлучення лише формально, а насправді продовжували проживати однією сім`єю, то суд бере до уваги, що матеріали справи не містять рішення суду, яким розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було визнано фіктивним, а тому такі посилання позивача суд відхиляє, як такі, що не доведені жодними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правилами ч. 2 ст. 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Так, позивач ОСОБА_1 заявляючи позовну вимогу про визнання його особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 , на її обґрунтування зазначає, що він мав боргові зобов`язання, а саме, у 2007 році отримав у борг від дочки ОСОБА_2 в інтересах сім`ї значну суму грошових коштів в розмірі 450 000,00 гривень, які він фактично використав для доведення до житлового стану та капітального ремонту квартири АДРЕСА_1 . Посилався, що хоча вказана квартира й була оформлена за сімейними обставинами на його померлу дружину, однак вона була придбана та відремонтована на його особисті грошові кошти, які він позичав у дочки. Квартиру на ім`я дружини він вирішив оформити для виключення фінансових ризиків.

Водночас, позивач не зазначає, які саме сімейні обставини спонукали його оформити спірну квартиру на ОСОБА_4 , як і не зазначає, яких фінансових ризиків він намагався уникнути при реєстрації вказаного об`єкта нерухомого майна саме на ОСОБА_4 .

Разом з тим, такі посилання позивача спростовуються матеріалами справи, не знаходять свого підтвердження жодними доказами.

Як убачається з матеріалів справи, Договір №12/24-1/41 пайової участі у будівництві жилого будинку від 24.12.2005, предметом якого є виконання ВАТ «Жилбуд-1» за дорученням ОСОБА_4 комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_7 , укладався між ОСОБА_4 та ВАТ «Житлобуд-1».

Беручи до уваги, що договір укладався 24.12.2005, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі та, ураховуючи, що позивач не довів жодними доказами, що з 18.12.1997 по 31.08.2006 він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , посилання позивача у позові на те, що вказана квартира придбавалася на його особисті грошові кошти є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з актом-передачі житла від 06.02.2007, ВАТ «Жилбуд-1» передав, а ОСОБА_4 прийняла трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 , вартість квартири становить 283 880,72 грн, оплата за квартиру відповідно до умов договору проведена в повному обсязі. Сторони не мають претензій з оплати за квартиру, що передається та з питань складу та якості робіт у квартирі.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова від 10.04.2007 №116/37 «Про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 », вирішено оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_9 , на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_9 , виданого виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова 20.04.2007, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відтак, станом на 20.04.2007 за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на спірну квартиру, яку вона придбала на підставі укладеного до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Договору пайової участі у будівництві жилого будинку від 24.12.2005.

Що стосується доводів позовної заяви про те, що позивач мав боргові зобов`язання, отримавши у борг від дочки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 450 000,00 гривень, на які, у тому числі, він придбав вказану вище квартиру, то суд зважає на те, що в матеріалах справи міститься копія розписки від 03.05.2007, згідно з якою ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 720 000 гривень, а ні 450 000,00 гривень, як про це зазначено в позові. Більш того, суд зауважує, що така розписка датована 03.05.2007, коли право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна вже був зареєстрований у встановленому законом порядку на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_4 , а саме - 20.04.2007.

Водночас суд бере до уваги положення ч. 1 ст. 60 СК України, згідно з якими, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 60 СК України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України).

Відтак, з огляду на те, що зміст копії розписки містить дату щодо отримання ОСОБА_1 в борг від дочки ОСОБА_2 грошових коштів 03.05.2007, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вже перебували у зареєстрованому шлюбі (з 01.09.2006), то на вказані грошові кошти розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а відтак, такі грошові кошти не можуть вважатися особистою приватною власністю ОСОБА_1 , як на це у пред`явленому позові посилається позивач.

При цьому суд бере до уваги посилання позивача у позові на те, що він «отримав в борг у доньки ОСОБА_2 в інтересах сім`ї значну суму грошових коштів в розмірі 450 000 грн». Отже, сам позивач визнає, що отримував гроші у позику в їх з ОСОБА_4 дочки ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а, як це унормовано положеннями ч. 3 ст. 60 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 60 СК України).

Що стосується посилань відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву на те, що вона підтримує позовні вимоги позивача та підтверджує, що вона мала фінансову можливість позичити батькові грошові кошти в сумі 720 000 грн, то суд їх відхиляє, позаяк такі посилання відповідача суперечать змісту позовних вимог ОСОБА_1 , який стверджував, що отримав від дочки у борг суму 450 000 грн, а ні 720 000 грн.

Разом з тим, суд наголошує, що оригінал розписки суду на огляд надано не було, а наявні у змісті розписки та в позовній заяві розбіжності щодо суми отриманих ОСОБА_1 грошових коштів (у позові 450 000 грн, у розписці 720 000 грн) та щодо дати їх отримання (у позові 2007 рік, у розписці 03.05.2007), не дають підстави вважати встановленою обставину отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у позику.

З огляду на наведене вище, позивачем не доведено, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом його особистої приватної власності, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 2/3 садового будинку АДРЕСА_2 , як об`єкту спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , суд зважає на таке.

Так, відповідно до копії рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 18.12.2003 №188, вирішено оформити право приватної власності на садовий будинок у садовому товаристві «Ареал» по АДРЕСА_2 в цілому на ім`я ОСОБА_4 . Вирішено видати свідоцтво про право приватної власності на садовий будинок, на підставі якого провести реєстрацію в КП «ХРБТІ» (Т. 1 а.с. 93).

Як це убачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_8 , виданого 03.02.2004 виконкомом Циркунівської сільської ради, садовий будинок в садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Циркунівської сільської ради від 18.12.2003 належить ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 15).

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2725524 від 03.02.2004, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», садовий будинок у садовому товаристві «Ареал», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_8 від 03.02.2004 належить ОСОБА_4 , дата прийняття рішення про реєстрацію права власності відповідно до рішення виконкому Циркунівської сільської ради - 03.02.2004 (Т. 1 а.с. 14).

З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вдруге зареєстрували шлюб 01.09.2006, а право власності на вказаний вище садовий будинок було зареєстровано за ОСОБА_4 ще 03.02.2004, беручи до уваги, що у даному рішенні суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 про його проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 18.12.1997 по 31.08.2006, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 садового будинку № НОМЕР_1 в АДРЕСА_12 , як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , задоволенню не підлягають.

При цьому, суд ураховує, що за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частини перша, друга статті 264 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження №12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. Постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі №602/1455/20 (провадження №61-475св22)).

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/9 частку вказаного вище об`єкту нерухомого майна в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, то суд керується таким.

За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як це унормовано положеннями ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з положеннями п. 23 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як це передбачено п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правилами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №681/203/17.

Так, позивачем не доведено, що він позбавлений можливості вирішити питання щодо успадкування належної йому відповідно до вимог законодавства частки у спадковому майні після смерті дружини ОСОБА_4 у нотаріальному порядку. Більш того, матеріалами справи знаходить своє підтвердження обставина того, що позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач ОСОБА_1 від нотаріуса не отримував. Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/9 частку садового будинку в СТ «Ареал», розташованого по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, не підлягає задоволенню.

З аналогічних підстав суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/9 частку земельної ділянки, площею 0,0559 га, розташованої в СТ «Ареал», ділянка № НОМЕР_1 Циркунівської сільської ради, в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги.

Вирішуючи вимогу позивача про визнання за ним права власності на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0559 га, кадастровий номер -02-006-0090, розташованої в СТ «Ареал», ділянка № НОМЕР_1 Циркунівської сільської ради, як об`єкту спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , то суд зважає на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини того, що за особисті кошти позивача вказана земельна ділянка була покращена, унаслідок чого у позивача виникло право на збільшення його частки у спільному майні подружжя.

Доводи позивача про те, що вартість вказаної вище земельної ділянки збільшилася за рахунок її облагодження позивачем за рахунок частини з позичених йому дочкою ОСОБА_2 коштів (450 000 грн), суд відхиляє з підстав, наведених вище у даному рішенні.

Водночас, суд бере до уваги, що за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частини перша, друга статті 264 ЦПК України).

Отже, беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 2/3 частки земельної ділянки, розташованої в АТ «Ареал» за адресою: АДРЕСА_2 .

За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це закріплено положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, суд бере до уваги положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якими закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, позивач у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, наділений процесуальним правом звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої приватної власності на майно, права власності на частку у майні в порядку спадкування за законом, відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_17 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_18 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_11 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_19 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_13 .

Повне судове рішення складено і підписано 15 грудня 2025 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова