Справа № 718/2659/25
Провадження 2/718/935/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Масюк Л.О., секретаря судового засідання Харабари А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (м.Київ вул.Загородня, 15 офіс 118/2) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4853104 від 01.08.2024 року в розмірі 89600 грн; судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4853104 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання передбачені Договором.

Відповідно до п.1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 01.08.2024 року по 26.07.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів.

На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1 Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладення Договору.

Згідно умов договору сума кредиту складає 14 000 грн., яка зарахована на платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек».

Зазначає, що відповідно до реквізитів Договору №4853104 від 01.08.2024 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «79758».

Посилається на те, що зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору №210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна».

Також вказує на те, що 11.08.2024 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту.

Посилається на те, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав надавши кредит в сумі 14 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу № 31/03/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. До ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 72030 гривень.

Станом на дату укладення Договору факторингу від 31.03.2025 року №31/03/2025, строк дії Договору №4853104 від 01.08.2024 року не закінчився, а тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2024 року по 26.07.2025 року (117 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 24570 грн.

Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем за вищевказаним кредитним договором загальною сумою 96600 гривень, яка складається з : 14000 сума заборгованості за тілом кредиту, 51030 грн.- нараховані проценти первісним кредитором, 24570 грн. нараховані проценти ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2024 року по 26.07.2025 року (117 календарних днів), штрафні санкції 7000 гривень, які позивач вважає такими, що не підлягають стягненню.

Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем за вищевказаним кредитним договором загальною сумою 89600 гривень, яка складається з : 14000 сума заборгованості за тілом кредиту, 51030 грн.- нараховані проценти первісним кредитором, 24570 грн. нараховані проценти ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2024 року по 26.07.2025 року (117 календарних днів).

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.10..2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем ОСОБА_1 скеровано відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без його участі.

У відзиві відповідач зазначає, що він 25.08.2023 року по мобілізації був призваний на військову службу, де перебуває по даний час.

Вказує, що в липні 2024 року він поїхав у короткострокову відпустку і 12.07.2024 року по дорозі його пограбували незнайомі, у нього викрали військовий квиток, банківську карточку, всі гроші, які були в нього і телефон, в якому були фото його паспорта та ідентифікаційного коду. На банківській картці був написаний пінкод, тому карткою могла скористатися стороння особа. Жодних коштів він не отримував, кредитів не брав.

Зазначає, що 17.09.2024 року він звернувся до банку і поліції по питанню крадіжки.

Посилається на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та незаконними. З сумою боргу 89600 гривень він не згідний. Якщо суд визнає, що в даній справі є його провина, то він готовий виплатити 14000 гривень та просив звільнити його від сплати судового збору, як військовослужбовця.

Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» скерував відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4853104 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання передбачені Договором.

Відповідно до п.1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 01.08.2024 року по 26.07.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів.

На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1 Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладення Договору.

Згідно умов договору сума кредиту складає 14 000 грн., яка зарахована на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.16-26).

31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу № 31/03/2025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. До ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4853104 від 01.08.2024 року (а.с.28-38).

Згідно паспорту споживчого кредиту вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит ОСОБА_1 в сумі 14000 гривень, строк кредиту 360 днів, мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (а.с.39-41).

Із розрахунків заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4853104 від 01.08.2024 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 станом на 26.07.2025 року має заборгованість у розмірі 96600 гривень, яка складається з : 14000 сума заборгованості за тілом кредиту, 51030 грн.- нараховані проценти первісним кредитором, 24570 грн. нараховані проценти ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2024 року по 26.07.2025 року (117 календарних днів), штрафні санкції 7000 гривень (а.с.86-91).

Згідно інформації АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що на імя ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , по даному рахунку було зарахування коштів на суму 14000 гривень 01.08.2024 року (а.с.176).

Наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Карітал" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор "79758" для підписання кредитного договору №4853104 від 01.08.2024 року.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використав кредитні кошти, однак, умов договору не виконав і не погасив борг.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Враховуючи, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтями 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву доказів, на час укладення кредитного договору відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 25.08.2023 року по даний час , що підтверджується Довідками №6276 від 17.07.2025 року та №3773 від 17.07.2025 року ВЧ НОМЕР_3 (а.с. 112-114, 169).

Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент розгляду судом справи, відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».

Враховуючи встановлені обставини та наведені положення законодавства, суд вважає, що умови договору про зобов`язання позичальника, крім суми позик, сплатити на користь позикодавця проценти (у тому числі комісію) та штрафні санкції, не підлягають застосуванню, як такі, що суперечать закону.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи часткове задоволення позову (15,6%) стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 377 грн 89 коп.(2422,40:100*15,6%).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М.. (а.с.48-49), Акт №10793 від 22.09.2025 року прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 р. (а.с. 92, 96-97).

Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Водночас, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Отже, беручи до уваги положення ЄСПЛ, висновки Верховного Суду, враховуючи співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом Столітнім М.М. роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн є завищеними та не співмірними згідно з обставинами цієї справи.

Відтак, з огляду на викладене, зважаючи на критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, складність та категорію справи, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд дійшов висновку, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 3000,00 гривень, які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Керуючись ст.ст.4,10-13,76-81,263-265,268,273, ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса Україна, 03150, м.Київ вул..Загородня, 15 офіс 118/2, ) заборгованість за кредитним договором у сумі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса Україна, 03150, м.Київ вул..Загородня, 15 офіс 118/2, ) судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 377 грн 89 коп

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (адреса Україна, 03150, м.Київ вул..Загородня, 15 офіс 118/2, ) судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 3000 гривень.

Рішення не проголошувалося на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Кіцманський районний суд Чернівецької області до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О.Масюк