ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 381/4159/23
Провадження № 2/362/248/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області від Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди за викрадений велосипед «Ranger» модель «Magnum» грошову суму в розмірі 4550,00 грн. та відшкодування моральної шкоди 100000 грн., понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 27.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення до сектору поліцейської діяльності №1 Фастівського управління поліції Київської області, а саме незаконне заволодіння його велосипедом «Renger» вартістю 6500,00 грн., вчинене ОСОБА_2 . Наразі за даним фактом проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесене до ЄРДР №0000577 від 11.07.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України, в якому позивача визнано потерпілим. Висновком судової товарознавчої експертизи, проведеної в рамках вказаного кримінального провадження, встановлено, що ринкова вартість велосипеда «Renger», станом на 08.05.2022 року становила 4550,00 грн. Також ОСОБА_1 зазначає, що діями відповідача, пов`язаними із вчиненням вказаного правопорушення, не бажанням відповідача визнавати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відмовою в добровільному порядку відшкодувати спричинені матеріальні збитки, позивачу було завдано моральної шкоди, що супроводжувалось стресом, нервозністю, який вплинув на фізичний та психічний стан здоров`я позивача, погіршенням стосунків з родиною, заподіяння шкоди його авторитету. Позивач вимушений вживати додаткових заходів щодо організації свого життя після скоєння відповідачем кримінального правопорушення. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 100000,00 грн.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2023 року справу передано за підсудністю до Васильківського міськрайонного суду Київської області (а.с.57-59).

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 від 12.12.2023 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.71-72).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 року у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_3 , справа передана на розгляд головуючому судді Лебідь-Гавенко Г.М.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2025 року справу прийнято до провадження, призначено спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 100).

04.08.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити з підстав його необгрунтовності та безпідставності. Зазначає, що відповідач займається продажем запчастин до велосипедів, також за бажанням покупця замінює зіпсовані деталі велосипедів на ті, які придбані у відповідача, як продавця товару. Свою діяльність здійснює за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не має відношення до крадіжки рухомого майна позивача. ОСОБА_1 не залишав будь-яких велосипедів на відповідальне зберігання чи ремонт відповідачу, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини, надано не було. Пояснення, які відповідач надавав працівникам Фастівськього РУП ГУНП в Київській обл. без дати їх відібрання, відповідач спростовує тим, що сплутав обставини, при яких він мав спілкування з позивачем, а саме допускає можливість спілкування по телефону та/або очно з приводу ремонту та придбання запчастин до велосипеда позивача, проте, на ремонт велосипед не приймав, запчастини до нього позивачу не продавав. Враховуючи, що вина відповідача не доведена та не підтверджена належними доказами, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню (а.с. 103-106).

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи обставини, викладені у відзиві відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначив, що 08.05.2022 року о 12:00 гр. ОСОБА_2 , знаходячись в АДРЕСА_1 , шляхом обману заволодів його велосипедом «Ranger» вартістю 6500 грн., спричинивши йому шкоду у великих розмірах (а.с. 9-10).

За вказаним фактом працівниками Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області 11.07.2022 року зареєстровано кримінальне провадження №0000577 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 8).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок наведений в Постанові Верховного Суду у справі № 341/2087/13 від 06.03.2023.

У Постанові Верховного Суду у справі № 464/4738/20 від 23.08.2022, № 753/15095/17 від 13.07.2022 зазначено, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (Постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).

У частинах першій, другій статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності. Відповідач має обов`язок довести, що завдання шкоди відбулося не з його вини.

Такі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 329/382/19 та від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду за викрадений велосипед. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на протокол допиту, пояснення, висновок експерта, що були отримані у кримінальному провадженні, досудове розслідування по якому триває.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК України).

У частині першій статті 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у передбачених кодексом випадках.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. До винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту досудового розслідування, не може вважатись належним доказом у даній цивільній справі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №822/551/18 (провадження №К/9901/61751/18).

Суду не надано жодних доказів на підтвердження ухвалення вироку або ж іншого процесуального рішення у кримінальному провадженні, на яке посилається позивач, яким би було встановлено відповідні фактичні обставини. Відомості про те, чи було повідомлено про підозру, винесення обвинувального вироку особі у даному кримінальному провадженні також відсутні.

Таким чином, протокол допиту позивача в якості потерпілої особи, пояснення відповідача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, з урахуванням відсутності судового рішення в даному кримінальному провадженні, є неналежними доказами в даній цивільній справі.

На підтвердження розміру заподіяних збитків позивач посилається на висновок експерта, проведений в рамках кримінального провадження від 03.08.2022 року, відповідно до якого ринкова вартість велосипеда станом на 08.05.2022 року становила 4550,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 зазначила, що відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як і відсутність вказівки, що він підготовлений для суду, тягне за собою неналежність експертного висновку.

Наявний в матеріалах справи висновнок експерта не містить вказівку, що він виготовлений для суду, а тому такий висновок, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, є неналежним доказом у справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 460/2545/17, якщо право, за захистом якого звернувся позивач, не порушено, то і підстав для відшкодування моральної шкоди (похідної вимоги) немає.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди відмовлено, а тому позовні вимогі про стягнення моральної шкоди, як похідні вимоги, також не підлягають задоволенню.

Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166 ЦК України, статтями 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263 -265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Текст рішення складено 16.12.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко