Справа № 364/482/25
Провадження № 2/364/279/25
09.12.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
учасники справи не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС»)
до ОСОБА_1
про стягнення кредитної заборгованості,
21 993,61 грн за основним боргом;
7 133,08 грн за відсотками,
24 107,86 грн за «іншими процентними платежами».
Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, строки для подання сторонами інших заяви по суті справи, роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; копії ухвали суду направлено сторонам (а.с. 91-93, 94).
Проте Відповідач копій зазначеної ухвали суду і позовної заяви з додатками не отримав, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням, яке повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 96). Судом вжито заходів для забезпечення його повідомлення про надходження до суду згаданого позову та відкриття провадження у справі до завершення строку розгляду справи в письмовому провадженні, зокрема, шляхом його виклику до суду для отримання документів по справі за наявними засобами телефонного зв`язку (а.с. 97). Проте, з`явившись за викликом до суду 30.07.2025, ОСОБА_1 категорично відмовився їх отримувати, зазначивши, що кредит не брав, заперечує проти позову, а свої пояснення надасть у судовому засіданні, по що складено відповідний акт (а.с. 98).
У зв`язку з наведеним і поведінкою Відповідача, ухвалою суду від 06.08.2025 змінено порядок розгляду справи та вирішено розглядати надалі цю справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою забезпечення рівності сторін, права особи на захист, забезпечення належного повідомлення всіх учасників справи, в тому числі Відповідача, уникнення штучного створоення підстав для можливого оскарження прийнятого за наслідками розгляду справи рішення з формальних підстав; встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву; призначено розгляд справи на 16.09.2025 (а.с. 99-101), у подальшому розгляд справи відкладався на 15.10.2025 через тимчасову непрацездатність судді (а.с. 110-112), на 05.11.2025 через першу неявку Відповідача, на 25.11.2025 та на 09.12.2025 за клопотанням Відповідача для зібрання доказів про розстрочку заборгованості (а.с. 129, 135).
У судові засідання представник Позивача не з`являвся, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено матеріалами справи; до позовної заяви додано клопотання сторони Позивача про розгляд справи без участі їх представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 63).
Відповідач у судове засідання 09.12.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлений, обізнаний, що підтверджується також і подання ним згаданих вище клопотань про відкладення судових засідань; про причини неявки суд не повідомляв; клопотань (заяв) про відкладення судових засідань, а так само відзиву із запереченнями проти позову або заяви про визнання позову суду також не подавав.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в зазначеному вище клопотанні (а.с. 63), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
Згідно з Додатком № 1 до Кредитного договору (Паспорт споживчого кредиту) основні умови кредитування: тип кредиту споживчий кредит; мета отримання кредиту споживчі цілі; сума/ліміт кредиту 23 800,00 грн.; спосіб та строк надання кредиту безготівковий; строк кредитування 24 місяці; процентна ставка 9,99 % річних (а.с. 8).
На підтвердження особи Позичальника до позовної заяви додано копію паспорта та довідки з РНОКПП Відповідача, завірену 16.10.2019, тобто датою укладення зазначеного вище Договору кредиту (а.с. 9-12).
При цьому суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15).
Надалі між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (далі ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА»), яке, починаючи з 25.03.2024 змінило назву на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 42), було укладено 25.07.2023 Договір факторингу № 01.02-31/23 (а.с. 20-29), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, за згаданим вище договором, що підтверджено копіями Витягу з реєстру боржників від 25.07.2023 (а.с. 41).
Позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (колишня назва ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна») є юридичною особою, яка надає фінансові послуги, що підтверджено копіями Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягу із Статуту (а.с. 45-59, 60-61).
Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості за згаданим кредитним договором згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі за станом на 28.05.2025 (день подачі позову) 53 234,55 грн, що включає таку заборгованість:
21 993,61 грн за основним боргом;
7 133,08 грн за нарахованими та несплаченими відсотками;
а також, як стверджено у позові, 24 107,86 грн заборгованості «іншими процентними платежами», а згідно з довідкою-розрахунком (а.с. 17) «за зарахованими та несплаченими комісіями». Суд зауважує, що юридична природа цієї заборгованості (відсотки за кредитом або комісійні платежі) у позові не визначена та, як видно, є суперечливою з доданими до позову доказами. Крім того, якщо вважати заборгованість 24 107,86 грн заборгованістю за комісією, то ані з позовної заяви, ані з доданих до неї доказів не вбачається переліку послуг, за які було стягнуто таку комісію.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В ухвалах суду від 11.06.2025 та від 06.08.2025 про відкриття провадження у справі та про зміну порядку розгляду справи відповідно сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема, положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених названим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 91-93, 99-101).
Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За загальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі №910/1972/17).
Відповідно до статті 512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Так, зокрема, згідно зі статтею 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за кредитом та за нарахованими відсотками за згаданим кредитними договором не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, яким було отримано копію позовної заяви, проте відзиву із запереченнями проти позову, включаючи і щодо розміру заборгованості, до суду не подавав.
Щодо стягнення з Відповідача 24 107,86 грн заборгованості чи то за якимось «іншими процентними платежами» (якими саме у позові не зазначено), чи то за «зарахованими та несплаченими комісіями» (за послуги, які не наведені Позивачем), суд виходить з того, що така заборгованість не доведена належними і допустимими доказами.
Крім того, суд звертає увагу, що Закон України «Про споживче кредитування» надає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі, зокрема, комісію за обслуговування кредиту. Так, згідно з приписами частини другої статті 8 названого Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Але підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У названій постанові Верховним Судом проаналізовано положення законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», а також Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Правління Національного банку України 08.06.2017 № 49 (зі змінами), та зроблено висновок з посиланням на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 про нікчемність положень відповідного договору споживчого кредиту через те, що у цих договорах не було зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія.
При цьому суд звертає увагу на те, що, як встановлено і наведено вище, Відповідачеві були надані кредитні кошти на строк 24 місяці; за користування якими нараховуються та було нараховано відсотки у розмірі 9,99 % річних. А комісія (якщо заборгованість 24 107,86 грн є заборгованістю за комісійними платежами як зазначено в довідці, а.с. 17) нарахована без означення жодних послуг, які надавалися (чи мали надаватися) Відповідачу та за надання яких з нього стягується комісія, відтак не залежно від надання/отримання Відповідачем якихось додаткових банківських послуг з обслуговування кредиту.
У зв`язку з цим суд зауважує, що частиною третьою статті 509 ЦК України вимагається, щоб зобов`язання ґрунтувалося на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Слід також враховувати, що справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої цієї статті свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (зокрема, постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Статтею 3 ЦК України передбачено засади цивільного законодавства, до числа яких пункт 6 частини першої цієї статті відносить добросовісність певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 449/1154/14).
У постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 Верховний Суд виснував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
А враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 08.0.2018 у справі № 552/2819/16-ц).
Таким чином, зважаючи на наведене та очевидну несправедливість кредитних умов про стягнення з Відповідача платежів на погашення комісій за надання послуг (назва і перелік яких відсутній) у розмірі 24 107,86 грн, що є більшим за розмір основного боргу (21 993,61 грн) та за розмір в цілому наданого йому кредиту (23 800,00 грн), що очевидно порушують принцип добросовісності, призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві, а також беручи до уваги, що Позивач не зазначив у позові та не надав суду доказів наявності і переліку згаданих послуг, за надання яких з Відповідача стягується так комісія, а так само погодження переліку цих послуг зі споживачем при укладенні кредитного договору, тому така заборгованість є нікчемною відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (54,71 %).
Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України).
Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 124, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 289, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Копії повного заочного рішення суду направити учасникам справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення; така заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного тридцятиденного строку, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.
Повне рішення суду складено 12.12.2025.
Суддя Л. А. Макаренко