Єдиний унікальний № 371/936/24
Номер провадження № 2/371/92/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області

у складі:

головуючої судді Геліч Т.В.

за участю

секретаря судового засідання Петренко В.А, Семерей Л.М.

представника відповідача Оверчук О.М.,Устенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Київській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на передмет спору Державна казначейська служба України, в особі Головного управління Державної казначейської служби в Київській області,

встановив:

ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області (далі за текстом ГУНП в Київській області або відповідач) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29.01.2021 року, згідно з наказом ГУ НП в Київській області по особовому складу № 17 о/с, позивача, ОСОБА_1 , лейтенанта поліції, який прибув із Головного управління Національної поліції у місті Києві, призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. 21.05.2021 відповідач наказом № 777 призначив службове розслідування відносно позивача. За результатами службового розслідування Відповідачем винесено наказ № 321 від 30.06.2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області, згідно з яким, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом № 176 о/с від 09.07.2021 по особовому складу, відповідач звільнив позивача зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивач оскаржив їх у судовому порядку. Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №640/21792/21, задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Київській області від 30.06.2021 №321 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області".Визнано протиправним та скасувано наказ ГУНП в Київській області від 09.07.2021 №176 о/с. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 12.07.2021 (наступний робочий день). Стягнуто з ГУ НП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 384,60 грн. (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні шістдесят копійок). Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області та в частині стягнення з ГУНП в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Рішення набрало законної сили.

Позивач вказав, що незаконним звільненням йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у пережитих душевних стражданнях та хвилюваннях, які були пов?язані, як із дисциплінарним провадженням відносно нього, так у подальшому, і у зв?язку із очікуванням судового рішення, необхідністю участі у судових засіданнях, що також потребувало і матеріальних витрат. Також позивач зазначив, що внаслідок винесення відповідачем вказаних вище наказів йому завдано і репутаційних втрат серед колег по роботі. На думку позивача, дисциплінарне провадження було нічим інакшим, як тиском на останнього, у зв?язку із виконанням ним службових обов?язків. Крім того, душевні переживання та страждання, пов?язані із звільненням, полягали, окрім іншого, у тому, що позивач відчував сором перед рідними та близькими. Душевні страждання і хвилювання позивача викликані і розумінням того, що усі ці службові особи, які допустили його неправомірне звільнення, продовжують працювати на своїх посадах, та, на думку позивача, можуть допускати порушення у подальшому.

Позивач також подав додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що внаслідок звільнення йому завдано моральної шкоди, яка є реальною, глибокою і тривалою. Звільнення з органів поліції за неправдивими підставами стало для позивача особистим приниженням. Останній відчував провину перед батьками, перебував у стані глибокого стресу, у розпачі і відчаї, додатково вказав на репутаційні втрати. Усі ці обставини завдавали сильного психологічного навантаження. Просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16.07.2024 позовну заяву було залишено без руху ( суддя Поліщук А.С.)

Згідно з ухвалою від 24.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ухвали від 05.12.2024 задоволено заяву про самовідвід судді Поліщука А.С.

За результатом повторного автоматизованого розподілу визначено для розгляду справи головуючу суддю Геліч Т.В.

Згідно з ухвалою від 17.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ухвали від 09.10.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головне управління Державного казначейства у Київській області.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що вимоги позивача є безпідставними, не підтвердженими належними доказами. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення у справі, вказав на необгрутнованість позовних вимог, просив відмовити у позові та розглядати справу за його відсутності.

Представник третьої особи заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

29.01.2021 року, згідно з наказом ГУ НП в Київській області по особовому складу № 17 о/с, позивача, ОСОБА_1 , лейтенанта поліції, який прибув із Головного управління Національної поліції у місті Києві, призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. 21.05.2021 відповідач наказом № 777 призначив службове розслідування відносно позивача. За результатами службового розслідування Відповідачем винесено наказ № 321 від 30.06.2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області, згідно з яким, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом № 176 о/с від 09.07.2021 по особовому складу відповідач звільнив позивача зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2021 у справі №640/21792/21, задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Київській області від 30.06.2021 №321 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області". Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Київській області від 09.07.2021 №176 о/с. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 12.07.2021 (наступний робочий день). Стягнуто з ГУ НП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 384,60 грн. (п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні шістдесят копійок). Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області та в частині стягнення з ГУНП в Київській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Рішення набрало законної сили 07.07.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Законом України «Про Національну поліцію» не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди працівнику, внаслідок його незаконного звільнення.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.

Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Позивач зазначив, що саме внаслідок протиправності дій відповідача, які полягали у прийнятті рішень про звільнення його із поліціїї, останньому завдано моральних та душевних страждань, хвилювань та репутаційних втрат. Факт протиправного звільнення позивача з посади встановлений преюдиційним судовим рішення. Тобто, завдана позивачу моральна шкода мала місце, у зв`язку із прийняттям відповідачем рішень про звільнення. Тому суд не бере до уваги твердження відповідача про недовденість заподіяння такої шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачу, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для організації свого життя.

Таким чином, суд виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, з урахуванням того, що право позивача захищено ухваленням судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є частковою сатисфакцією, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з ГУ НП у Київській області та вважає, що грошова сума у розмірі 10 000,00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану ГУНП у Київській області позивачу моральну шкоду.

Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).

Відповідно допункту 4 частини третьої статті129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Обсяг наданих суду доказів є достатнім для часткового задоволення позову.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 5%, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 100 грн. (2000х5%).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України).

Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.

Позивачем заявлено лише попердній розріхунок понесених судових витрат, у тому числі, з надання правничої допомоги, проте доказів на підтвердження до суду не надано, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, згідно ст. 23 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 100 (сто) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08.12.2025.

Інформація пр сторони:

Позивач: ОСОБА_1 : адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області: адреса Україна, 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15 .

Третя особа: Державна Казначейська служба України адреса Україна, 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6,

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ