Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8948/2025
Головуючий у суді першої інстанції А. М. Майбоженко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

12 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНДАСТРІ

ІНКОРПОРЕЙШН»

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», подану представником Горовенко Тетяною Василівною, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року ухвалене у складі судді А.М. Майбоженко в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через представникаДемченко М.М. 11.10.2023 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №438107 ОСОБА_2 28.03.2023 о 20 год. 00 хв., в м. Києві, на вул. Миколи Грінченка, 2/1, керуючи автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим було порушено вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2024 у справі №760/7568/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На час вчинення ДТП, транспортний засіб «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належав ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», цивільно-правова відповідальність, якого була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_2 використовував цей транспортний засіб в якості таксі, що свідчить про наявність трудових відносин між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ОСОБА_2 .

У червні 2023 року на рахунок ОСОБА_1 від ТДВ «СК «Кредо» було виплачене страхове відшкодування в сумі 40 718,70 грн.

Згідно рахунку фактури від 10.04.2023 вартість запчастин та виконаної роботи з ремонту належного позивачу транспортного засобу склала 141 290,00 грн.

На підставі викладеного, позивач вважає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 100 571,30 грн., оскільки виплаченого страхового відшкодування недостатньо для відновлення пошкодженого майна позивача, має відшкодувати власник автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», оскільки, юридична особа чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Крім того, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у психоемоційних стражданнях, соціальному не благополуччі, що виразилося в стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Внаслідок протиправної поведінки винуватця ДТП, позивач на деякий час був позбавлений можливості повноцінно користуватися своїм автомобілем, що призвело до порушення звичного ритму життя, виникнення необхідності займатися ремонтом автомобіля, відстоювати свої права у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив суд із відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» на користь позивача стягнути різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування у розмірі 100 571,30 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати по справі.

Відповідачем ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» у відзиві, наданий Договір фінансового лізингу №12339/11/21-Г відповідно до якого, транспортний засіб «Peugeot» НОМЕР_1 було передано у користування та володіння ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 06.02.2024, задоволено клопотання представника позивача та замінено первісного відповідача ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» на належного відповідача ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» на користь ОСОБА_1 100 571 грн 30 коп - різницю між страховою виплатою та фактичним збитками. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року стягнуто з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» на користь позивача 8 700 витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» через представника Горовенко Т.В. подано апеляційну скаргу, у якій товариство посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задовленні позову пред`явленого до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, обмежившись лише поверховим аналізом КВЕД товариства без будь-яких доказів трудових відносин між ОСОБА_2 та ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», що призвело до ухвалення незаконного рішення за вимогами пред'явленими до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», яке не є належним відповідачем по справі.

Зауважує, що при прийнятті оскаржуваного рішення та оцінці вартості стягнення шкоди суд першої інстанції врахував лише рахунку-фактури від 10.04.2023 виданої ФОП про вартість запчастин та виконаної роботи з ремонту транспортного засобу «Mercedes-Benz», яка склала 141 290 грн, але зазначений рахунок є попередньою пропозицією по ремонту автомобіля і він ніяк не підтверджує розміру понесених позивачем витрат. Також до рахунку не додано сертифікату, дозволу чи іншого документу, який дає ФОП право на визначення оцінки завданої шкоди, а тому не може бути доказом понесених позивачем витрат.

На думку апелянта звернення позивача до суду є передчасним, оскільки у письмовому поясненні третьої особи зазначено про те, що страховою компанією було роз`яснено позивачу, що у випадку ремонту автомобіля і надання актів виконаних робіт йому буде доплачено страхове відшкодування.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що розмір позовних вимог складає 100 571,30 грн, ТДВ СК «ОКРЕДО» виплатила позивачу 40 718,70 грн, загальна вартість ремонту автомобіля позивачем визначена у розмірі 141 290 грн, що в загальній сумі не перевищує встановленого розміру ліміту (160 000 грн) і має виплачуватись не відповідачем, а страховою компанією.

Товариство також просить суд скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.12.2024, посилаючись на відсутність підстав для стягнення з Товариства витрат позивача на правничу допомогу, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 пред`явлених до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

ОСОБА_1 через представника Демченко М.М. подано відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Зазначає, що долучені до апеляційної скарги докази подано Товариством з порушенням встановленого ЦПК України порядку. Дані докази не було надано в суді першої інстанції ні під час розгляду справи по суті, ні до заяви про перегляд заочного рішення. Апелянтом не наведено жодної поважної причини щодо неможливості надання таких доказів у встановленому ЦПК України порядку до суду першої інстанції, питання про поновлення строку на їх подання також не порушується.

Отже, на думку позивача подані до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю до розгляду, а копія догвору прокату підлягає виключенню з числа доказів.

З доданих до апеляційної скарги доказів не вбачається за можливе встановити обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі. Скаржником не надано належних, достовірних доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про ненадання доказів ремонту автомобіля є безпідставними та необгрунтованими. До матеріалів справи позивачем надано рахунок-фактуру та акт виконаних робіт. Зокрема акт виконаних робіт підтверджує розмір фактично понесених позивачем витрат на ремонт транспортного засобу та спростовує доводи апеляційної скарги про непідтвердження розміру понесених витрат.

Твердження скаржника про те, що розмір відшкодування не перевищує встановленого розміру та має виплачуватися не відповідачем, а страховою компанією не містить жодного обгрунтування з посиланням на норми чинного законодавства України, тому є безпідставним.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що вимоги про відшкодування відповідачем ТОВ ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» шкоди, а саме різниці між вартістю матеріального збитку, частину якого сплачено страховиком за положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є законними та обгрунтованими.

Щодо оскарження додаткового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року зазначає, що помилковим є висновок апеляційного суду викладений в ухвалі про відкриття провадження від 04 квітня 2025 року про те, що додаткове рішення не надсилалось скаржнику, адже додаткове рішення направлено судом першої інстанції до електронного кабінету скаржника 25.12.2024.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що надана ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» до заяви про усунення недоліків довіреність не відповідає вимогам ЦПК України ні за формою ні за змістом, не містить необхідних реквізитів, даних про особу, яка її видала, дати, підпису тощо. Подана заява підписана особою посадове становище якої не вказано, що є окремою підставою для повернення такої заяви.

Отже, суд мав повернути апеляційну скаргу ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.12.2024.

Зауважує, що заява про ухвалення додаткового рішення направлялася скаржнику в електронний кабінет ЄСІТСТ, що є належним способом повідомлення скаржника. Останній був обізнаний про її розгляд. Правом на подання заперечень або заяви про зменшення таких витрат в суді першої інстанції не скористався. Внаслідок чого суд на підставі наявних у справі доказів та доводів, повного та всебічного їх дослідження виніс рішення про часткове задоволення такої заяви, навівши обгрунтування такого задоволення. Жодного доводу суду з посиланням на норми чинного законодавства та наявні у справі докази скаржником не наведено. Що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення.

ОСОБА_2. правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» - адвокат Шевченко Д.О. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених у ній підстав.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Демченко М.М. проти задовлення апеляційної скарги відповідача заперечила, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року просила залишити без змін як законні та обгрунтовані.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону. Будь - яких заяв, клопотань від позивача та відповідача на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи те, що ОСОБА_1., ОСОБА_2 повідомлялись про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» - адвоката Шевченка Д.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Демченко М.М. перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та розміром виплаченого страхового відшкодування складає 100 571,30 грн (141 290 - 40 718,70).

На момент ДТП власником автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , було ТОВ «УЛФ-ФІНАНС».

Згідно договору фінансового лізингу №12339/11/21-Г транспортний засіб «Peugeot» НОМЕР_1 було передано у користування та володіння ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» строком на 24 місяці з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі, який було підписано 06.12.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 використовував транспортний засіб «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 в якості таксі, а також відповідно відповіді №771598 від 05.09.2024, одним із основних видів економічної діяльності ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» є надання послуг таксі.

Таким чином, суд вважав підтвердженим доводи позивача про те, що водій ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

На час виникнення ДТП ОСОБА_2 використовував транспортний засіб «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 в трудових цілях та був працевлаштований в ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Отже, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є вимоги про відшкодування відповідачем ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» шкоди у розмірі 100 571,30 грн., тобто різниці між вартістю відновлювального ремонту (матеріальногозбитку позивача) та розміром сплаченогойому страхового відшкодування страховиком за положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 8,70).

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Апелянтом оскаржується заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2024 в частині задоволених позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 саме до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», а отже в частині вирішення судом позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 рішення суду не оскаржується і відповідно не переглядається.

Так, судом першої інстанції було ухвалено по справі заочне рішення, тобто представник Товариства не брав участі у розгляді справи. В заяві про перегляд заочного рішення Товариство зазначає про те, що позовну заяву з додатками не отримувало. В матеріалах справи відсутні докази направлення судом ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» копії позовної заяви та доданих до неї документів після залучення ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» до участі у справі в якості відповідача, тобто після 06.02.2024 року. Суд першої інстанції розглянув справи не з`ясувавши позиції Товариства за пред`явленими ОСОБА_1 до Товариства вимогами, тобто розглянув справу на підставі доказів, які були надані суду лише стороною позивача. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав причини пропуску строка на заявлення клопотання про приєднання до матеріалів справи нових доказів поважними, поновив Товариству такий строк та приєднав до матеріалів справи нові докази надані Товариством на стадіі апеляційного розгляду справи. Крім того, після з`ясування позиції Товариства по справі, судом було роз`яснено представнику Товариства принцип змагальності сторін (ст.12 ЦПК України) та диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), нові докази подані Товариством після таких роз`яснень суду також було долучено судом до матеріалів справи, оскільки по справі було ухвалено заочне рішення суду і Товариству не направлялась копія позовної заяви і копії доданих до неї документів.

Як встановлено судом ОСОБА_2 28.03.2023 о 20 год. 00 хв., в м. Києві, на вул. Миколи Грінченка, 2/1, керуючи автомобілем «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності такого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, що потягло за собою пошкодження транспортних засобів та заподіяння збитків.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2023 у справі №760/7568/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В результаті вчинення ОСОБА_2 правопорушення, отримав пошкодження автомобіль марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, чим останньому заподіяно майнову шкоду.

У встановленому законом порядку позивач повідомив страховика ТДВ «СК «Кредо» про дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про виплату страхового відшкодування.

Листом ТДВ «СК «Кредо», адресованим позивачу та його представнику від 22.06.2023 за № 1404, страховиком повідомлено, що відповідно до висновку №3009248/04/23 від 04.04.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,70 та без врахування ПДВ склала 43 918,70 грн., рахунок суми страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 43 918,70-3 200 (франшиза згідно поліса)= 40 718,70 грн.

Страхове відшкодування у розмірі 40 718,70 грн. виплачено ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно рахунку-фактури від 10.04.2023 виданої ФОП ОСОБА_6 вартість запчастин та виконаної роботи з ремонту транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 склала 141 290 грн.

Позивач вважає, що різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та розміром виплаченого страхового відшкодування складає 100 571,30 грн.8,70).

На момент ДТП власником автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , було ТОВ «УЛФ-ФІНАНС».

Згідно договору фінансового лізингу №12339/11/21-Г транспортний засіб «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 було передано у користування та володіння ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» строком на 24 місяці з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі, який було підписано 06.12.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10 червня 2019 року в справі № 591/5118/14-ц).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).

Особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договори.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є підстави, зазначені у статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування», а також інші підстави, передбачені Договором страхування.

Згідно зі статтею 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Предметом позову ОСОБА_1 являється матеріально-правова вимога до відповідача - Товариства про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача. Підставою позову є неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 , з вини якого пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. Суд вважав, що ОСОБА_2 пошкодив автомобіль позивача під час виконання трудових обов`язків, в якіх він перебував з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», а тому відповідальність за непокриту страховим відшкодуванням шкоду має нести саме ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не перевірив належним чином правовідносини які виникли між ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» та ОСОБА_2 . Так Товариство категорично заперечує перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з Товариством.

Відповідно довідки з Єдиного державного реєстру юридчних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за наявною інформацією станом на 05.09.2024 ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» значиться зареєстрованим. Одним із видів економічної діяльності товариства є: 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. (т. 1 а.с. 84-88).

ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» до апеляційної скарги додано договір прокату автомобілів, штатний розклад ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», витяг зі звіту ЄСВ.

Щодо заперечення позивача щодо тієї обставини, що такі докази відповідач мав подати до суду першої інстанції, а отже апеляційним судом вони не мають прийматися до уваги, апеляційний суд зауважує що у справі судом було ухвалено заочне рішення, а отже Товариство участі у розгляді справи не брало, копії позовної заяви з доданими до неї документами Товариству не направлялось судом, та не мало можливості подати докази під час розгляду справи судом першої інстанції та додані до апеляційної скарги докази долучено судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

Товариство посилається на те, що зазначений автомобіль було передано Товариством ОСОБА_7 на підставі укладеного між ними договору прокату. Пункт 1.1. договору прокату автомобілів визначає порядок надання в прокат автомобілів, а також взаємні права, обовязки і порядок взаємовідносин між ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», іменованим надалі наймодавцем, і споживачем послуг, іменованим надалі клієнт який уклав цей договір шяхом отримання у користування на умовах даного договору автомобіля та всіх супуттніх до нього документів.

Пункотом 2.1 договору передбачено, що згідно цього договору наймодавець передає клієнту в строкове платне користування на умовах цього довору транспортний засіб - автомобіль для задоволення власних потреб чи будь-яких інших потреб, в тому числі для здійснення перевезення пасажирів.

Відповідно п. 8.4 клієнт зобов`язаний відшкодувати наймодавцю або третій особі, якій заподіяно шкоду, будь-які збитки, пв`язані із притягненням наймодавця до відповідальності як власника автомобіля через заподіяння клієнтом будь-якої шкоди майну та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок управління автомобілем, якщо така відповідальність не відшкодовується страхувальником повністю або частково. Клієнт несе особисто кримінальну та/або адміністратину та/або цивільну відповідальність перед третіми особами.

Відповідно до штатного розкладу ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» актуального станом на 28 березня 2023 року, ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

З витягу зі звіту ЄСВ вбачається загальний штат працівник у розрізі коду іпн та з якого не вбачається перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Товариством надано суду Акт прийому - передачі автомобіля Пежо, модел 301, днз НОМЕР_1 від 28.03.2023, відповідно до якого автомобіль було передано Товариством ОСОБА_7 на підставі договору прокату автомобілів від 28.03.2023, Акт підписаний сторонами договору.

Відповідно до платіжної інструкції від 28 березня 2023 року ОСОБА_2 сплатив Товариству оплату за договором прокату автомобілів від 28.03.2023 за період з 28.03.2023 по 03.04.2023 у розмірі 4 000 грн.

Будь - яких доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» на момент скоєння ним ДТП позивачем не надано.

Отже, зазначене свідчить про відсутність трудових відносин між ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» та ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до Поліса № 213154278 обов`язкового страхуванні цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль Peugeot 301, днз НОМЕР_1 30.01.2023 було застраховано ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» у ТОВ «Страхова компанія «Кредо», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну скаладає 160 000 грн. Вказаного розміру ліміту достатньо для відшкодування збитків позивачу, але до страхової компанії позивач у даному позові будь - яких вимог не пред'являє.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скару посилаєтья також на ту обставину, що апеляційна скарга ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» подана особою, повноваження якої належним чином не оформлені.

Однак таке твердження не відповідає дійсності. Так апеляційна скарга ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» подана через систему «Електронний суд» керівником Товариства, а отже Горовенко Т.В. діє від імені Товарниства на підставі статуту. Доказів того, що станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою керівником ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» була інша особа,матеріали справи не містять. Таким чином, відсутні підстави вважати, що керівник Товариства не мала права складати процесуальні та інші документи, підписувати їх в інтересах ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів прийшла до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не ґрунтується на доказах зібраних по справі та вимогах закону, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 пред`явлених до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» з огляду на їх необґрунтованість.

Окрім того, за змістом статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної скарги ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» є самостійною підставою для скасування й додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року, яким було задоволено заяву представника позивача про стягнення з Товариства витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, подана Товариством апеляційна скарга на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року підлягає задоволенню у зв`язку із скасуванням первісного судового рішення та ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, пред`явленого до ТОВ «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН», подану представником Горовенко Тетяною Василівною, задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН» 100 571, 30 грн. різниці між страховою виплатою та фактичними збитками, 934, 03 грн. судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову, пред`явленого до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДАСТРІ ІНКОРПОРЕЙШН».

Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 05 грудня 2025 року.

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна