Провадження №2/523/340/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сувертак І.В.,

секретаря Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_8 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради (адреса реєстрації: 65025, м. Одеса, проспект Князя Володимири Великого, буд.106) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття із зареєстрованого місця проживання,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , яка діє також від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_3 шляхом зняття відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 із зареєстрованого місця проживання за цією ж адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що на підставі договору дарування (реєстровий № 891), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. 22.06.2017, її чоловіку ОСОБА_9 та його сину ОСОБА_8 належало на праві власності 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 , тобто кожному по 49/200 його частин.

На підставі договору дарування (реєстровий № 300), укладеного з гр. ОСОБА_10 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. І.Є. 10.03.2017, відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належала 51/100 частин цього ж домоволодіння, до складу яких входили тамбур пл.1,6 кв.м, веранда пл.4,9 кв.м, житлова кімната 15,0 кв.м, кухняпл.12,5 кв.м; вбиральні «Г» пл.0,9 кв.м, 1/2 частини цистерни, мостіння та огорожі.

В подальшому відповідач ОСОБА_4 провів реконструкцію належних йому 51/100 частин, та зареєстрував право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок, загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею - 33,4 кв.м за новою адресою: АДРЕСА_3 .

Внаслідок виділу 51/100 частин домоволодіння у самостійне домоволодіння право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_4 , її чоловіка ОСОБА_9 та ОСОБА_8 припинилося, та утворилося два самостійних житлових будинки, один з яких має адресу: АДРЕСА_3 , а другий АДРЕСА_3 .

У власності її чоловіка ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишилося по 1/2 частині житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, а кожен з позивачів набув право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 .

Також спадщину на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 прийняв неповнолітній ОСОБА_8 , який на день звернення до суду досяг повноліття, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав, що підтверджується змістом отриманих позивачами свідоцтв про право на спадщину.

Позивачі зазначають, що проживали та продовжують проживати в належних їм приміщеннях, які входили до складу 49/100 частини будинку АДРЕСА_3 , право користування якими відповідачі ніколи не мали і не набували, а відповідачі по справі постійно проживали у належних їм приміщеннях, які входили до складу 51/100 частини будинку АДРЕСА_3 , а після їх реконструкції проживають у житловому будинку АДРЕСА_3 , тобто за новою адресою.

Отже, після реєстрації права власності на реконструйований житловий будинок за новою поштовою адресою відповідачі мали знятися з реєстрації місця проживання у будинку АДРЕСА_3 та зареєструвати місце проживання у будинку АДРЕСА_3 .

Проте, на день звернення до суду їх місце проживання зареєстровано за адресою житла, в якому вони не проживають, а саме: АДРЕСА_3 .

Посилаючись на Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021 (далі Закон № 1871-IX), ст.ст.319, 321 ЦК України.

Представник позивача подала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позов, просить його задовольнити та розглянути справу без її участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Також суд на звернення відповідачки ОСОБА_5 надав їй письмове роз`яснення, що вона має прийняти участь у режимі відеоконференція, проте вона своїм право не скористалася, відзиву на позов не надала.

Представник третьої особи в особі органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але надав до суду заяву про розгляд справи без присутності представника.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 51/10 частина будинку АДРЕСА_3 на праві власності належала ОСОБА_4 , що підтверджується договором дарування (реєстровий № 300), укладеним з гр. ОСОБА_10 та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. І.Є. 10.03.2017, а 49/100 частин належали на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в рівних частках, що підтверджується договором дарування (реєстровий № 891), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. 22.06.2017.

Між співвласниками будинку склався порядок володіння та користування цим будинком, відповідно до якого у володінні та користуванні ОСОБА_4 знаходилася частина житлового будинку у складі тамбура пл.1,6 кв.м, веранди пл.4,9 кв.м, житлової кімнати 15,0 кв.м, кухні пл.12,5 кв.м; вбиральні «Г» пл.0,9 кв.м, 1/2 частини цистерни, мостіння та огорожі, що підтверджується пунктом 1 договору дарування (реєстровий № 300) від 10.03.2017, а у володінні та користуванні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишилися інша частина будинку.

В подальшому відповідач ОСОБА_4 провів реконструкцію належних йому 51/100 частин житлового будинку, внаслідок чого утворився самостійний житловий будинок загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею - 33,4 кв.м за новою адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД75, зареєстрованою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 17.07.2019, на підставі якої право власності на реконструйовану частину будинку було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна 16.09.2019, що підтверджується Інформаційною довідкою 408469523 з Державного реєстру речових прав, сформованою 17.12.2024.

У власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , який є третьою особою у справі, залишилося по 1/2 частині житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30.08.2022 (актовий запис 8471).

Після його смерті спадщину прийняли його позивачі дружина ОСОБА_1 , неповнолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , кожен з яких набув право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину (реєстраційні №№ 12-256, 12-258, 12-260), виданими 04.12.2023 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Толстих Н.М. та витягами з Державного реєстру речових прав №№ 356893029, 356893216, 356893393, сформованими цим же нотаріусом 04.12.2023.

Також спадщину на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 прийняв неповнолітній ОСОБА_8 , який на день звернення до суду досяг повноліття, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав, що підтверджується змістом отриманих позивачами свідоцтв про право на спадщину.

Судом встановлено, що місце проживання неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , а також місце проживання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_6 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Абзац 5 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003 (далі Закон № 1382-ІV), в редакції на день набуття права власності ОСОБА_12 , передбачав, що місцем проживання є житло, з розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Правовідносини з реєстрацією та зняттям з реєстрації регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021 (далі Закон № 1871-IX).

Згідно з пунктом 5 ч.1 ст.2 Закону № 1871-IX житлом є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає, а реєстрацією місця проживання (перебування) особи є внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 13 ч.1 ст.2 Закону № 1871-IX).

Отже, з аналізу цих норм законодавства можливо зробити висновок, що реєстрація місця проживання можлива лише за місцем житла, в якому постійно або тимчасово проживає особа.

Фактичні обставини, встановлені судом, свідчать, що позивачі та відповідачі мали та мають різні постійні місця проживання, що підтверджується наданими стороною позивача правовстановлюючими документами на нерухоме майно, проте місце проживання відповідачів зареєстровано за місцем проживання позивачів, тобто за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочності власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Права власника житла на зняття особи з місця реєстрації, яка не є власником житла, врегульовано п.2 ч.1 ст.18 Закону № 1871-IX, відповідно до якої зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону № 1871-IX зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника.

Отже, позивачі ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , має право на звернення до органу реєстрації або ЦНАП з заявою про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, проте не може реалізувати це право, оскільки співвласник ОСОБА_8 , який залучений до участі у справі в якості третьої особи, за місцем реєстрації відсутній тривалий час та будь-які контакти з ним, як і відомості про фактичне його місце перебування, вона отримати не має можливості.

Суд вважає, що неможливість отримання згоди співвласника ОСОБА_8 та вирішення цього питання в позасудовому порядку не впливає на зміст права власності та правомочності щодо його здійснення позивачами як співвласниками житлового будинку АДРЕСА_3 .

Згідно з підпунктом 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМ України № 265 від 07.02.2022, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи.

Збереження відповідачами реєстрації місця проживання за адресою будинку АДРЕСА_3 , в якому відповідачі ніколи не проживали та не є його власниками, порушує право власності позивачів на належний їм будинок, а відтак їх позов підлягає задоволенню.

Суд вважає, що зняття відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з зареєстрованого місця проживання, в тому числі і двох малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , оскільки відповідачі ніколи не проживали і не проживають в належних стороні позивача приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_3 та право користування ними з підстав, передбачених законодавством, не набували.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 12 ,13, 18, 76-81, 89, 131, 141 ,211, 223, 258, 263-265, 254 ЦПК України ,ст.ст.3,11-16 ЦК УКраїни, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття із зареєстрованого місця проживання задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя