Номер провадження: 22-ц/813/6797/25
Справа № 518/56/24
Головуючий у першій інстанції Тарасенко М. С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року

у цивільній справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури до Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсними договорів дарування, скасування рішень державних реєстраторів та скасування державної реєстрації земельних ділянок

встановив:

У провадженні Ширяївського районного суду Одеської області перебуває зазначена вище цивільна справа.

17 березня 2025 року відповідач ОСОБА_13 звернувся до суду із заявою у якій просив зупинити провадження у справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України (далі ЗСУ), посилаючись на те, що він не може з`явитися в судові засідання та в повній мірі і належним чином здійснювати захист своїх прав, які він бажає захищати особисто у зв`язку з тим, що з 18 липня 2022 року він перебуває у складі ЗСУ на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . В обґрунтування цієї заяви долучив копію посвідчення офіцера, витягів із наказу командира військової частини від 18 липня 2022 року №186, від 01 серпня 2022 року №200, посвідчення учасника бойових дій, довідки форми 5, довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року зупинено провадження у вказаній вище справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_13 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Зобов`язано відповідача

ОСОБА_13 негайно повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури

Ракович М. просить скасувати ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_13 не надав достовірних доказів, які б підтверджували ту обставину, що він перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Надані ним документи не містять відомостей про те, що військова частина переведена на воєнний стан та відповідач виконує бойові завдання у зоні бойових дій та знаходиться у зоні бонових дій, на час розгляду справи, а не перебуває у зоні постійної дислокації.

Проходження військової служби начальника речової служби тилу військової частини не є тією підставою за якої може бути зупинено провадження у справі.

Самі по собі довідки, накази тощо про перебування сторони на військовій службі не є достатніми для зупинення провадження у справі, якщо відсутні докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони тощо.

Судом першої інстанції безпідставно зазначено, що військова частина переведена на військовий стан, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять.

Посилання суду, що ОСОБА_13 є учасником бойових дій не має значення, оскільки відповідно довідки від 19 квітня 2024 № 2274 відповідач брав участь у бойових діях рік тому, тривалістю 2 дні, з 06 березня 2024 року по 07 березня 2024 року.

Застосовуючи ч. 2 ст. 251 ЦПК України, місцевий суд не вказав у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи у період знаходження ОСОБА_13 на військовій службі, виходячи із заявлених ним підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи через представника або у режимі відеоконференції

Зауважує, що ОСОБА_13 є одним з 23 відповідачів у справі, як особа, яка набула право власності на земельну ділянку (державна реєстрація 06 січня 2022 року), а через два тижні її відчужила (договір купівлі-продажу від 18 січня 2022 року).

У цій справі прокурор звернувся до суду шляхом подання 22 окремих позовних заяв, натомість суд з власної ініціативи прийняв рішення про об`єднання справ в одне провадження.

Судом не поставлено на обговорення питання щодо виділення матеріалів справи стосовно ОСОБА_13 в окреме провадження.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про зупинення провадження у справі, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, відповідач ОСОБА_13 перебуває у складі військової частини, яка переведена на воєнний стан, є учасником бойових дій та виконує завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією проти України, що є підставою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України. Врахувавши, що перебування відповідача ОСОБА_13 у складі Збройних Сил України є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, суд дійшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до припинення проходження військової служби відповідачем у Збройних Силах України. При цьому, суд врахував висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду від 24 травня 2023 у справі № 910/5241/20,від 04 липня 2023 у справі № 359/7297/22, від 29 листопада 2023 у справі № 466/5393/22, від 25 липня 2024 у справі № 852/2а-2/24. Також суд зауважив, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У пункті 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зроблено наступні висновки:

«Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні».

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Суд першої інстанції під час вирішення питання щодо зупинення провадження встановив, що відповідач ОСОБА_13 з 18 липня 2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таку обставину відповідач підтвердив довідкою за формою № 5, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , витягами із наказів командира військової частини від 18 липня 2022 року №186, від 01 серпня 2022 року №200.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись із заявою від 17 березня 2025 року про зупинення провадження у справі, відповідач ОСОБА_13 зазначав, що він має намір особисто здійснювати захист своїх прав, однак наразі не має такої можливості, оскільки знаходиться на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, ураховуючи позицію відповідача

ОСОБА_13 щодо необхідності зупинення провадження з вказаних вище підстав, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані відповідачем документи не містять відомостей про те, що військова частина переведена на воєнний стан та відповідач виконує бойові завдання у зоні бойових дій та знаходиться у зоні бонових дій, на час розгляду справи, а не перебуває у зоні постійної дислокації, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того жвійськовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм (див. п.п. 79-81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25).

Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25), відступила від висновків Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, сформульованих у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2025 року у справі № 904/4027/22 та колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 852/2а-1/24 (провадження № А/990/24), у яких вирішувалися питання щодо зупинення провадження у справі за участю сторони, яка була військовослужбовцем.

Доводи скаржника про те, що суд зупинив провадження у справі у якій

ОСОБА_13 є одним із 23 відповідачів, колегія суддів відхиляє, оскільки аналіз змісту п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що суд зобов`язаний зупинити провадження в цілому у справі, а не щодо конкретної особи, яка є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у зв`язку з її перебуванням у складі ЗСУ.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими вказані вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький