Провадження 2/127/6184/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/28059/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 05.09.2025 року і мотивований тим, що 22.05.2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 на підставі ЗУ «Про електронну комерцію» був укладений кредитний договір № 1712574, підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором.

Згідно з умовами договору відповідач отримала кредит в сумі 1 000 грн. на строк 30 днів, з умовою сплати відсотків 317,00 грн. та поверненням кредиту 21.06.2018 року.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач отримала та використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому виникла заборгованість.

Станом на дату складання позовної заяви прострочення відповідача з повернення кредиту становить 2 624 дні.

Згідно ст. 625 ЦК України станом на 27.08.2025 року позивач нарахував: на суму кредиту 1 000 грн, проценти 317 грн, 3% річних 145, 38 грн., інфляційні 396, 56 грн., загалом 1 858, 94 грн.

На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 858, 94 грн. та судові витрати: 2 422, 40 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Литвинець С.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позову ТОВ «АІА Фінанс Груп» в частині стягнення заборгованості. Просила зменшити витрати позивача на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 22.05.2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 згідно ЗУ «Про електронну комерцію» був укладений кредитний договір № 1712574, який підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором.

Згідно з умовами договору відповідач отримала кредит в сумі 1 000 грн. на строк 30 днів, з умовою сплати відсотків 317, 00 грн. та поверненням кредиту 21.06.2018 року.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, згідно платіжного доручення № 13977 від 22.05.2018 року підтверджено перерахування кредитних коштів в розмірі 1 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

Відповідачка отримала та використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому виникла заборгованість.

Згідно ст. 625 ЦК України станом на 27.08.2025 року позивач нарахував на суму кредиту 1 000 грн. та проценти 317 грн. : 3% річних 145, 38 грн., інфляційні 396, 56 грн.

Загалом сума боргу по кредитному договору від 22.05.2018 року становить 1 858, 94 грн., із чим погодилась позивачка, подавши заяву про визнання позову.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує у вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, судом було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення з ОСОБА_1 кредитного договору 22.05.2018 року та отримання відповідачкою кредитних коштів в загальній сумі 1 000 грн.

В зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 22.05.2018 року, права позивача порушені і підлягають захисту.

Станом на день ухвалення судом рішення борг відповідачка не сплатила, тому загальну суму боргу 1 858, 94 грн. слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив із застосуванням коефіцієнту 0,8 судовий збір згідно платіжної інструкції № 561 від 01.08.2025 року в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 8), тому згідно ст. 141 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач заявив про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., сплата яких підтверджена договором про надання правничої допомоги № 21-3 від 01.09.2021 року, укладеним між адвокатом Литвинцем С.А. та ТОВ «АІА Фінанс Груп», додатковою угодою, актом № 250804-1 від 04.08.2025 року про надані послуги представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (ціна 10 000 грн. за кожну справу), платіжною інструкцією № 590 від 15.08.2025 року про оплату 10 000 грн. згідно акту № 250804-1 від 04.08.2025 року.

Враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, складність справи та виконану адвокатом роботу, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову і особливості розгляду конкретної справи в спрощеному провадженні, а також те, що позивач не надав до матеріалів справи квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу на вказану суму, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (, інд. 01001, м. Київ, вул. Михайлівська, б. 15/1)заборгованість за кредитним договором № 1712574 від 22.05.2018 року в розмірі 1 858 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 94 коп. та судові витрати: судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2025 року.

Суддя: