Справа № 158/588/25
Провадження № 2/0158/346/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Шрамко Н.В.,
з участю представника позивачів адвоката Немченко Л.А.,
представника відповідачів адвоката Булат Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень-
в с т а н о в и в:
27 лютого 2025р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в інтересах яких діє адвокат Немченко Л.А. звернулись до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н.В. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) задоволено заяву відповідача по справі ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та вступу в управління майном після смерті спадкодавця. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з 1991 року по 2001 рік, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищезазначеного судового рішення, 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В., ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину, спадкова справа №123/2023, зареєстровано в реєстрі №591.
Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м., що належав спадкодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на праві власності, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20.03.1990 року згідно рішення виконавчого комітету Ківерцівської районної Ради народних депутатів №234 від 09.11.1989 року, зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 21.03.1990 року (запис в реєстрі №1).
За договором дарування від 01.07.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. спадкоємець ОСОБА_5 подарувала отримане спадкове майно своєму онукові ОСОБА_6 01.07.2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 73899769 про реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за відповідачем по справі ОСОБА_6 на підставі договору дарування, серія та номер 5058, що посвідчений 01.07.2024 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В.
Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вищевказане рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) скасовано з підстав не залучення до участі у даній цивільній справі інших осіб, які входять до числа спадкоємців, позбавивши їх таким чином права на спадкування. Заяву залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.
Позивачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н.В. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. Однак, в усному порядку їм було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно видане ОСОБА_5 та не скасоване в судовому порядку.
Враховуючи вищезазначене, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10.03.2025р. (т.1 а.с.89-95), а також того, що права позивачів по справі є порушеними, оскільки свідоцтво про право на спадщину не скасоване, а відповідач по справі ОСОБА_5 прийняту спадщину подарувала іншій особі відповідачу по справі ОСОБА_6 , просять:
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за №591;
- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м.. що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року;
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 114-116).
09 квітня 2025р. представником відповідачів по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокатом Булат Ю.В. до суду подано відзив на позовну заяву у якому відповідачі по справі позовні вимоги не визнають, просять в задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач по справі ОСОБА_5 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняла спадщину шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері та правомірно отримала свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, а в подальшому розпорядилась своїм майно на користь ОСОБА_6 , при цьому позивачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є онуками ОСОБА_7 і відповідно не є спадкоємцями першої черги, а тому не мають право на спадкування після її смерті (т.1 а.с. 153-156).
02 травня 2025р. представник позивачів по справі адвокат Немченко Л.А. подала до суду відповідь на відзив у якому позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити. Крім того зазначає, що станом на час розгляду даної цивільної справи відсутні докази щодо підтвердження факту постійного проживання відповідача по справі ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_7 та прийняття нею спадщини шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця. Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідачів по справі адвоката Булат Ю.В. про те, що позивачі по справі не є спадкоємцями першої черги, а тому не мають право на спадкування після смерті ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_9 , яка є дочкою спадкодавця та, відповідно, спадкоємцем першої черги, проживаючи на момент смерті із спадкодавцем ОСОБА_7 та своїми неповнолітніми дітьми позивачами по справі, є такою, що прийняла спадщину, однак не встигла оформити своїх спадкових прав так як померла, тоді як позивачі по справі, фактично вступили в управління та користування спадковим майном в порядку ст. 1276 ЦК України, відтак право на прийняття спадщини належної їм частки спадщини переходить до її спадкоємців (позивачів) (т.1 а.с. 186-188).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 травня 2025р. за клопотаннями представника сторін по даній цивільній справі витребувано:
- з Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради інформацію про реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період з 09.10.2019р. по даний час;
- з Прилуцького старостинського округу інформацію про реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період з 1990р. по 09.10.2019р.;
- у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухової Н.В. копію спадкової справи №173/2023 заведену 09.11.2023 року після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 204-205).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 червня 2025р. за клопотанням представника позивачів, залучено до участі у даній цивільній справі, в якості співвідповідача Луцьку міську раду (т.2 а.с. 21-22).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 липня 2025р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 70-71).
Представник позивачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 адвокат Немченко Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити в повному об`ємі. Крім того зазначила, що станом на час розгляду даної цивільної справи права позивачів є порушеними, оскільки свідоцтво про право на спадщину не скасоване, а майно, яке увійшло до спадкової маси відповідачкою ОСОБА_5 відчужене нею подароване онуку відповідачу по справі ОСОБА_6 , що унеможливлює позивачам отримати свідоцтва про право на спадщину та прийняття нотаріусом відповідних заяв про вчинення нотаріальних дій, внаслідок чого позивачі фактично усунуті від можливості не тільки звернення із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, але і на оформлення належної їм частки спадкового майна. Крім того зазначає, що позивачі мають право на спірну земельну ділянку, яка згідно рішення Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024 року передана безоплатно у власність відповідачу по справі ОСОБА_6 , на якій знаходиться спірний житловий будинок. Також зазначає, що матеріали спадкової справи не містять жодної інформації щодо постійного та/або тимчасового проживання відповідача по справі ОСОБА_5 у житлі, разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час смерті останньої у період з 1986 року - по 2020 рік.
Представник відповідачів по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат Булат Ю.В. в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному об`ємі. Зазначила, що її довірителька ОСОБА_5 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 та прийняла спадщину шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі 6-ти місяців після смерті матері, що також встановлено рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23), яке постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року скасоване з суто процесуальних питань, при цьому даний факт постійного проживання також встановлено судом апеляційної інстанції. Одночасно зазначила, що ОСОБА_5 прийнявши спадщину після смерті матері набула права власності на спірний житловий будинок, яким в подальшому, згідно договору дарування розпорядилась (відчужила) на користь відповідача по справі ОСОБА_6 . Відповідач по справі ОСОБА_6 , зареєструвавши своє право власності на нерухоме майно на законних підставах звернувся до Луцької міської ради із заявою про виготовлення технічної документації та передачу у власність земельної ділянки, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача Луцької міської ради Стецюк О.О. 23.06.2025р. подав до суду заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н.В. подала до суду заяву про розгляд даної цивільної справи у її відсутності (т.2 а.с. 28).
Щодо з`ясування обставин фактичного проживання відповідачки по справі ОСОБА_5 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент смерті останньої в судовому засіданні, за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_5 адвоката Булат Ю.В., були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 66-67).
Так, свідок ОСОБА_10 показала суду, що вона проживала на сусідній вулиці із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка мала дві дочки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Остання в період з 1991р. по 2001р. проживала разом із матір`ю та доглядала її. ОСОБА_14 у будинку матері не проживала, а діти ОСОБА_14 навчалися в інтернаті в с. Липляни.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що проживає по сусідству з спадкодавцем ОСОБА_7 . Дочка спадкодавця ОСОБА_15 жила через дорогу від матері і доглядала за нею, однак, постійно не проживала. ОСОБА_16 померла у 1997р. Дочка ОСОБА_14 з матір`ю не жила, а її діти навчались у школі інтернаті.
Свідок ОСОБА_12 , яка є дочкою відповідачки по справі ОСОБА_5 та матір`ю відповідача ОСОБА_6 показала суду, що вона проживала зі своїми батьками в с. Дачне у будинку, який розташований навпроти будинку її баби ОСОБА_7 . ЇЇ матір ОСОБА_5 , в період з 1991р. по 2001р. проживала разом із своєю матір`ю і доглядала за нею. Тітка ОСОБА_14 сестра матері, за своїми дітьми не доглядала, так як зловживала алкоголем і матір влаштувала дітей у спец-школу в с. Липляни.
Свідок ОСОБА_13 зять відповідачки ОСОБА_5 та батько відповідача ОСОБА_6 дав аналогічні покази свідка ОСОБА_12 . Також доповнив, що з 1991р. і орієнтовно до 2002-2003рр. проживав з дружиною в с. Дачне. Його теща, на той час, проживала із своєю матір`ю ОСОБА_7 у будинку навпроти. Діти сестри ОСОБА_5 ОСОБА_14 , навчались у школі інтернаті, однак він їх постійно бачив в с. Дачне. До 2024р. у будинку ОСОБА_7 проживав син сестри ОСОБА_5 ОСОБА_14 .
Згідно практики Верховного Суду достатніми та допустимими доказами у справах даної категорії є в тому числі, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, довідки з лікарень, ін.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є зацікавленими особами у вирішенні даного спору, тому суд оцінює їх показання щодо факту постійного проживання відповідачки по справі ОСОБА_17 із спадкодавцем ОСОБА_7 критично та не бере до уваги, як і показання свідка ОСОБА_10 в цій частині.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Однак, крім показань свідків, будь яких інших доказів того, що відповідач ОСОБА_17 на постійній основі з 1991 року по 2001 рік проживала із матір`ю та здійснювала за нею догляд - відповідач не надала. Варто зазначити, що спадкодавець ОСОБА_7 померла у 1997р. і відповідач по справі ОСОБА_17 не могла здійснювати догляд за матір`ю до 2001р.
Тому, показання свідків в цій частині, не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступного висновку.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.12.1997р. (т.1 а.с. 40).
З копії спадкової справи №123/2023 після смерті ОСОБА_7 вбачається, що 09.11.2023р. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н.В. звернулась відповідач по справі ОСОБА_5 (дочка спадкодавця). У вказаній заяві ОСОБА_5 зазначила, що крім неї інші спадкоємці згідно ст. 1261 ЦК України та пережите подружжя відсутні. На підтвердження факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 надала приватному нотаріусу рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23), яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем у період з 1991 року по 2001 рік, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном на протязі шести місяців після смерті матері. 24.01.2024р. відповідач по справі ОСОБА_5 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 24.01.2024р. приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н.В. їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №591 (т.1 а.с. 29-30, 211, 213-214, 233, 246).
Факт належності вищевказаного житлового будинку ОСОБА_7 (від першого шлюбу ОСОБА_18 ) стверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.03.1990р. з реєстровим номером №2 від 21.03.1990р. та довідкою КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради №6331/01-04 від 07.12.2023р. (а.с. 235-236).
ОСОБА_19 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_20 , народила дві дочки: відповідачка по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_21 .
ОСОБА_9 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_22 , народила шестеро дітей: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_23 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (помер), ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_24 - ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 - 1983 р.н. (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ).
ОСОБА_9 , разом із своїм чоловіком та дітьми позивачами по справі проживали та були зареєстровані в домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з пояснень представника позивачів, останні доглядали за матір`ю до дня її смерті, чим фактично вступили в володіння та користування спадковим майном до складу якого входить і спірне будинковолодіння. Відтак, як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Вищевказаний житловий будинок успадкований після смерті ОСОБА_7 , відповідач по справі ОСОБА_5 , згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н.В. серія та номер: 5058 від 01.07.2024р. подарувала відповідачу по справі ОСОБА_6 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №413199042 від 13.02.2025р. (т. 1 а.с. 30).
Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа №158/2813/23) у справі за заявою ОСОБА_5 , заінтересована особа приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н.В. про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та вступу в управління майном після смерті спадкодавця скасовано з підстав не залучення до участі у даній цивільній справі інших осіб, що мають право на спадщину за законом, в даному випадку позивачів по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили (т.1. а.с. 31-37).
З довідок Луцької міської ради №37-13/129 від 04.06.2024р. та №16/2-2025 від 22.05.2025р. вбачається, що відповідно до записів в погосподарських книгах по с. Дачне за період з 1986-1990рр., 1991-1995рр., 1996-2000рр., 2001-2005рр., 2006-2010рр., 2011-2015рр., 2016-2020рр., станом на 2007 рік в будинку АДРЕСА_2 , який рахується за ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , були зареєстровані:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 62-64, т.2 а.с. 2-3).
В судовому засіданні також встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звертались до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н.В. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, однак, в усному порядку їм було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_5 - не скасоване в судовому порядку.
Отже, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом спільного проживання із спадкодавцем, спадщину прийняла її дочка ОСОБА_25 , відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), однак не оформила своїх спадкових прав так як померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , спадкоємцями якої є її діти позивачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України.
За змістом ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. ст. 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Частиною першою статті 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (частина п`ята статті 1266 ЦК України).
Для спадкування за правом представлення характерна черговість, як і для спадкування за законом. Спадкоємці за правом представлення спадкують в ту чергу, в яку спадкував би їх померлий родич.
Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
При зверненні до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 , ОСОБА_5 не вказала інших спадкоємців позивачів по справі, які мають право на спадкове майно, таким чином позбавивши їх даного права.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним (ст. ст. 203, 215-236 ЦК України). У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з виданою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за №591 є такою, що підлягає до задоволення.
Позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язана з позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року, які є похідними.
Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року по справі № 715/310/22 дійшов висновку, що як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Як вбачається з матеріалів справи на момент вчинення спірного правочину, права позивачів по справі були порушеними. Отже, правочин може бути визнано недійсним лише у разі доведення позивачем у справі наявності відповідних умов (обставин), з якими закон пов`язує недійсність правочину.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавств (за наявності таких прав).
Оскільки судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. ОСОБА_5 , права позивачів були порушені, у відповідача ОСОБА_5 відсутнє право на розпорядження вищевказаним спадковим майном житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб, як у даному випадку на користь відповідача по справі ОСОБА_6 на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами серія та номер 5058 від 01.07.2024 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н.В. та подальша його державна реєстрація, а тому дані вимоги також до задоволення не підлягають.
Судом встановлено, що вищевказаним рішенням Луцької міської ради відповідачу по справі ОСОБА_6 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано безоплатно у власність вищевказану земельну ділянку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2000 року у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки (закріпленому у цивільному та земельному законодавстві ) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства .
Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. Терпіль Г.О., зареєстроване в реєстрі за №591, а також визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року з врахуванням права позивачів на вищезазначене спадкове нерухоме майно та з метою захисту прав позивачів, в силу положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України є підставою для скасування рішенням Луцької міської ради №63/70 від 25.09.2024р. «Про передачу громадянину ОСОБА_6 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01) на АДРЕСА_1 ».
Враховуючи вищевикладене, з врахуванням фактичних обставин даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2025 р., складав 3028 грн.
За змістом ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Позовна заява з врахуванням збільшених позовних вимог містить три вимоги немайнового характеру, а тому судовий збір відповідно складає 3633 грн 60 коп. (1211,20 х 3).
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне понесені стороною позивачів судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2725 грн 20 коп. стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача по справі ОСОБА_1 , а 908 грн 40 коп. стягнути в користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 203, 215, 316, 321, 328, 377, 1216-1218, 1220, 1221, 1266, 1268-1269, 1301 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 120 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень » суд, -
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі №123/2023 після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Наталією Володимирівною ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за №591.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38.6 кв.м., житловою площею 29.0 кв.м.. що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Наталією Володимирівною; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01.07.2024 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01.07.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) солідарно на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) судові витрати по справі із сплати судового збору в розмірі 2725 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 20 коп. та в користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивачі:

- ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

- ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 ;

- ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 ;

- ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП: НОМЕР_10 ;

представник позивачів адвокат Немченко Людмила Анатоліївна, діє на підставі договору про надання правничої допомоги №22-04/01 від 22.04.2024р., юридична адреса: м. Луцьк, вул. Шопена, буд. №22а, офіс №36, Волинської області;

відповідачі:

- ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

- ОСОБА_6 , житель АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

представник відповідачів адвокат Булат Юлія Василівна, діє на ордеру на надання правничої допомоги серії АС №1135444, юридична адреса: м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. №2, офіс №15, Волинської області;

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна, юридична адреса: АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В. Поліщук