Єдиний унікальний номер 317/2108/24
Провадження номер № 2/317/54/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Карабак В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Т.М. про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Т.М. про визнання права власності.

В позові позивач зазначає, що 28.04.2016 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у розмірі 4217583 грн. 78 коп. за договорами позики від 07.10.2012, 01.12.2012, 07.03.2013, 11.03.2013 рр.

30.10.2019 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договорами позики на суму 927471 грн 68 коп. 25.02.2020 року постановою Запорізького апеляційного суду визначено, що з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у сумі 1071662 грн.24 коп, яка складається з інфляційних нарахувань в розмірі 868183 грн 71 коп та нарахувань 3% річних у сумі 203479 грн 53 коп.

ОСОБА_3 добровільно судові рішення не виконав, грошові кошти не сплатив, у зв`язку з чим в межах зведного виконавчого провадження на підставі виконавчих проваджень 59661891, 59655416, 59654359 на реалізацію було передане нерухоме майно боржника: баня, загальною площею 36,9 кв.м, погріб пл.25,2 кв.м, альтанка пл.9 кв.м., плавальний басейн, пл.20 кв.м., мангал стаціонарний пл.4,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Електронні торги 12.12.2019 , 02.01.2020, 23.01.2020 року не відбулися. 03.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. складений акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Майно передається стягувачу у рахунок погашення суми боргу за ціною третіх електронних торгів у розмірі 494491,20 грн за виконавчим документом.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М., однак 12.01.2024 року нотаріус відмовила йому у дії оскільки на баню, погріб, альтанку, плавальний басейн, мангал стаціонарний, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 права не були зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову за фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

За замістом ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності.

Оскільки нотаріусом відмовлено в реєстрації права власності за наявності у стягувача документів визначених п.9 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», що є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності, позивач вважає, що для захисту його прав та інтересів необхідно визнати його право власності на майно та провести державну реєстрації права власності.

Позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_3 , а саме: баню літ.Г площею 36,9 кв.м, погріб літ-ПГ площею 25,2 кв.м., альтанку - № 3 площею 9 кв.м., плавальний басейн - № 7 площею 20 кв.м, мангал стаціонарний №6 площею 4,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з мотивів та підстав, що викладені в позовній заяві. Щодо правового обгрунтування вимог про визнання права власності позивач посилався на положення Закону України про виконавче провадження та ст.392 ЦК України.

Представник відповідача вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив наступне:

Позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на альтанку площею 9 кв. м. інв. №3, плавальний басейн площею 20 кв. м. інв. №7, мангал стаціонарний площею 4,5 кв. м інв..№6, баню літ. Г площею 36,9 кв. м., погріб літ ПГ площею 25.2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, з прохальної частини тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати право власності на вказані споруди і визначити за ними розмір частки 1.

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги, позивач зазначає, що дане майно належить йому на підставі акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 03.02.2020 р., виданого приватним виконавцем Сколибогом О.С. в рамках зведеного виконавчого провадження №59661891 та постанови про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 03.02.2020 року в рамках цього ж зведеного виконавчого провадження №59661891.

Позивач вказує, що постановою приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. від 12.01.2024 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, у зв`язку із чим він вимушений звертатися до суду із даним позовом.

З такими твердженнями відповідач не погоджується і вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане у прохальній частині майно, з огляду на наступне:

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради від 26.11.2007 р., ОСОБА_3 належать на праві приватної власності всі приналежності та складові частини зазначеного житлового будинку, в чому числі житловий будинок літ. Л-2, гараж-6, навіс В, баня 1, навіс Д, погріб ПГ, ворота, паркани, хвіртки, замощення.

Згідно з технічним паспортом на вказаний вище об`єкт нерухомості, також вбачається, що до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 також входять альтанка, плавальний басейн, мангал стаціонарний, баня, погріб.

Відповідач вважає, що альтанка. плавальний басейн, баня, погріб є приналежною річчю житлового буднику і не можуть бузи самостійними об`єктами для визнання права власності, в тому числі відсутні підстави для визнання їх окремими об`єктами нерухомого майна з частиною «1».

Так, виділення або поділ житлового будинку па окремі об`єкти нерухомого майна є неможливим, оскільки в розумінні ст. 183 ЦК України, об`єкт є неподільним тобто є річчю, яку не можна поділити без втрати цільового призначення цього об`єкта.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що споруди, які включають в себе альтанку, плавальний басейн, баню, погріб є приналежністю житловому будинку, виконують допоміжну (обслуговуючу) функцію вказаного будинку та входять в опис нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Зазначене свідчить, що складові частини будинку складають з ним єдине ціле, а тому на них розповсюджуються норми законодавства про неприпустимість обмеження права власності.

На момент здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок за скаржником діяли Наказ Держкомстату «Про затвердження форм по господарського обліку та Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах» від 18.04.2005 № 95 (далі - Інструкція № 95) та Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127.

Відповідно Інструкції № 95 домоволодіння - житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями.

Згідно Інструкції № 127 житловий будинок садибного типу складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворога, хвіртки, замощення тощо. Прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром ії капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення ( тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо).

Згідно ст. ст. 380, 381 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійною у пій проживання. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до складу об`єкта нерухомого майна домоволодіння належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько- побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.

Статтею 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 183 ЦК України неподільною є річ. яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

За частиною 1 статті 186 ЦК України, річ. призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Статтею 188 ЦК України передбачено, що якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). ІІравочин вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Відтак, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому є залежною від головної речі і мас допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне І служить найбільш повному І найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі «опис нерухомого майна».

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і йод.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), то розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Відтак, при здійсненні державної реєстрації прав власності на нерухоме майно враховується ч. 1 ст. 188 ЦК України, згідно з якою, якщо кілька речей утворюють (дине ціле, що дас змогу використовувати його за призначенням, вони вважаю ться однією річчю (складна річ).

З огляду на викладені вище положення законодавства, за своїми ознаками альтанка, плавальний басейн, баня, погріб є нерухомим майном, але вони вважаються припалежною річчю, а відтак є складовою житлового будинку та не можуть буз и відокремлені без їх пошкодження або істотного знецінення.

В той же час, положення ч. 4. ст. 656 Цивільного кодексу України встановлюють до договору купівлі-продажу па біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Передача нереалізованого майна стягувачеві за своєю природою є правочином, що посвідчує перехід права власності па майно від однієї особи боржника, до іншої стягувана, а вартість такого майна зараховується в погашення наявної заборгованості боржника перед стягувачем.

Крім того, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є абсолютно законною, так як дійсно нотаріус не мас прав та підстав видавати таке свідоцтво у випадку, якщо відсутні документи та відомості, що майно, яке придбане за результатами торгів, є самостійним об`єктом нерухомого майна. Нотаріус роз`яснив позивачу, що те майно, на яке він просить видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, є приналежність до головного майна, - будинку та, відповідно, не має ознак і державної реєстрації як самостійний, окремий об`єкт нерухомості.

А тому, враховуючи все вищевикладене, позивач вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на заявлене ним майно, в тому числі із визначенням відповідної частки «1».

Щодо позовної вимоги, про зобов`язання суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію відповідач вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, через те, що позивач не конкретизував конкретного відповідача, до якого спрямована саме дана конкретна позовна вимога.

Приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Т.М. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності

Судом були вивчені письмові докази, а саме протоколи № 452380 від 12.12.2019, 458230 від 02.01.2020, 462252 від 23.01.2020 про те, що електронні торги на баню літ.Г площею 36,9 кв.м, погріб літ-ПГ площею 25,2 кв.м., альтанку - № 3 площею 9 кв.м., плавальний басейн - № 7 площею 20 кв.м, мангал стаціонарний №6 площею 4,5 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 не відбулися.

Згідно постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 03.02.2020 року приватного виконавця Сколибога О.С. з метою виконання рішення приватним виконавцем було звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику, а саме

погріб літ-ПГ площею 25,2 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 26.11.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Володимирівської сільської Ради Запорізького району Запорізької області.

Описане та арештоване майно постановою приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 15.10.2019 року, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - альтанка - № 3 площею 9 кв.м. дерев1яна, плавальний басейн - № 7 площею 20 кв.м - склопластик, мангал стаціонарний №6 площею 4,5 кв.м. - метал, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . передати стягувачу ОСОБА_1 згідно його зави від 03.02.2020 року про залишення нереалізованого майна за собою в рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню.

Згідно постанови приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. 12.01.2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (документи які підтверджують право власності на вказане майно).

Із поданих документів та наявних відомостей встановлено, що предметом передачі за актом у власність ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу виступають окремі будівлі та споруди, що відносяться до конкретного житлового будинку (приналежність до головної речі), без їх виділення в натурі, та що право власності боржника ОСОБА_3 на вищевказане майно, як на самостійний об`єкт цивільних прав (виділений в натурі з об`єкта нерухомого майна) у встановленому законом порядку не було зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 12.01.2024 року.)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за ОСОБА_3 на підстав рішення Виконавчого комітета Володимирівської сільської ради 08.11.2007 року зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості загальною площею 278,3 кв.м., а саме житловий будинок А-2, гараж Б, навіс- В, баню Г, навіс Д, погріб ПГ, ворота- 1, паркан -2, хвіртка-3, ворота-4, паркан -5, замощення,1, замощення 11.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_3 від 11.08.2023 року на експлікації до схематичного плану зазначено на земельній ділянці площею 1500 кв.м. забудова 332 кв.м. та з`явилися будівлі, які не зазначені в витягу про право власності.

Інших письмових доказів сторонами не надавалося.

Суд, вислухавши учасників розгляду, вивчивши письмові докази, доводи сторін, приходить до наступних висновків:

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав), урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Законом встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації (положення статті 3 Закону).

Норми абзаців першого та другого частини п`ятої статті 12 Закону передбачають, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відтак, насамперед необхідно переконатись у тому, що право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі прав

Підтвердження факту наявності в особи певних речових прав забезпечується шляхом використання Державного реєстру прав, а саме отримання відомостей з нього в режимі реального часу

Згідно з частиною першою статті 32 Закону інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених Законом.

Умови, підстави та процедура надання інформації з Державного реєстру прав для фізичних осіб врегульовані, зокрема, статтею 32 Закону та Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами) .

Пунктом 5 Порядку встановлено, що інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права, обтяження речових прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права, обтяження речових прав, наявні в Державному реєстрі прав, а також відповідні відомості з його невід`ємної архівної складової частини або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав, обтяжень речових прав.

У разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстроване у Державному реєстрі прав, слід провести його державну реєстрацію відповідно до Закону.

Оскільки Законом не передбачено обов`язку та процедури перенесення БТІ відомостей про зареєстровані речові права, що відображені на паперових носіях, що зберігаються у них, до Державного реєстру прав, перенесення цих відомостей відбувається лише у разі звернення особи за реєстрацією, зокрема, права власності.

Закон дозволяє суб`єкту відповідних речових прав чи обтяжень речових прав звернутися за проведенням державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав.

Частиною восьмою статті 18 Закону визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Водночас відповідно до статті 16 Цивільний кодекс України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження зокрема на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. У підпункті 1 частини 3 статті 13 Закону зазначено, що розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, що містять відомості про нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та його ціну (вартість). При цьому, частиною 4 статті 5 Закону встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження, окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі. Статтею 186 Цивільного кодексу України визначено поняття головної речі та її приналежності. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до підпункту 2, пункту 3 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI адреса не присвоюється будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 №127, у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 26.07.2018 року № 186, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 за № 1442/32894 затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (далі Інструкція). Згідно з пунктом 4 підрозділу 1 розділу II Інструкції господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

Отже, враховуючи наведені норми, господарсько-побутові будівлі, що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими об`єктами.

Документами, що підтверджують право власності на нерухоме майно, є виписка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, на підставі яких виникло право власності, такі як договір купівлі-продажу, дарування, свідоцтво про право на спадщину, рішення суду або свідоцтво про приватизацію

Внесення нерухомості до реєстру - це процес державної реєстрації прав на нерухоме майно, що робить право власності офіційним та дозволяє вільно розпоряджатися майном (продавати, дарувати, обмінювати); це робиться через нотаріуса або ЦНАП, або онлайн через портал Дія, подаючи відповідні документи, як-от правовстановлюючі документи, технічний паспорт (якщо потрібно), паспорт, ІПН, та сплативши збір (якщо майно зареєстроване після 2013 року), а власники майна, зареєстрованого до 2013 року, можуть зробити це безкоштовно.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що право власності на об`єкти нерухомого майна не зареєстровано у Державному реєстрі прав, як на окремі об`єкти. Зазначені будівлі частково були збудовані до 2007 року, часу первісної реєстрації права власності, а частково після. Їх наявність була зафіксована в технічному паспорті, що виготовлений на замовлення власника ОСОБА_3 в 2023 році. Чи вводилися вони в експлуатацію як окремі об`єкти нерухомості відомості відсутні.

Відомостей, щодо земельної ділянки, на якій знаходяться вказані об`єкти суду не надавалося.

Позивач просить суд зобов`язати суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно провести державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 . Але задоволення вказаної вимоги суперечить визначеному законодавством порядку Державної реєстрації, хоча відповідно до положень Закону про виконавче провадження майно передається стягувачу, в рахунок погашення боргу, а тому він є його власником.

Суд вважає, що за вказаних обставин вимоги щодо окремого визнання права власності на об`єкти не доцільно визнавати рішенням суду, а вимоги щодо зобов`язання проведення державної реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки такий порядок не передбачений діючим законодавством, а тому позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 180, 181,183,186,188, 380-382,656 ЦК України ст. 13, 80, 81, 89, 128, 130, 141, 263 -265, 273, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Т.М. про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 12.12. 2025.

Суддя І.Б. Громова