ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1909/24 Номер провадження 22-ц/814/3533/25Головуючий у 1-й інстанції Герцов О.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2025 року у справі за позовом Карлівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Карлівська міська рада звернулася до суду із вказаним позовом, в якому із урахуванням зменшених вимог просила стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 60 224,36 грн.

В обгрунтування позову вказувала, що відповідно до Положення про відділ земельних ресурсів та надр виконавчого комітету Карлівської міської ради затвердженого рішенням другого засідання третьої сесії восьмого скликання Карлівської міської ради від 12.03.2021 року зі змінами внесеними рішенням четвертого засідання третьої сесії дев`ятого скликання Карлівської міської ради від 23.03.2023 року, Порядку здійснення державного контролю за використанням та охороною земель на території Карлівської територіальної громади, затвердженого рішенням четвертого засідання третьої сесії дев`ятого скликання Карлівської міської ради від 23.03.2023 року було проведено моніторинг даних публічної кадастрової карти та встановлено, що земельна ділянка площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872, цільове призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі сформована на підставі проекту землеустрою виготовленого ПП «АЛАН-ЗЕМ» та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, місце розташування якої АДРЕСА_1 .

В ході моніторингу було встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382024012 від 07.06.2024 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля (столярний цех), загальною площею 489,2 кв.м. яка має поштову адресу АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11 вересня 2014 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1727.

Вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382024753 від 07.06.2024 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля (побутова), загальною площею 34,1 кв.м. яка має поштову адресу АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11 вересня 2014 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1728;

11.06.2024 року за вихідним листом № 12.2-14/1617 повідомлено відповідача про проведення обстеження 24.06.2024 року о 10 годині земельної ділянки кадастровий номер :50:006:0872 за адресою: АДРЕСА_2 , яка використовується нею без достатніх правових підстав та без здійснення плати за її фактичне використання.

Проте, отримавши вказаний лист, для участі в обстеженні земельної ділянки ОСОБА_1 не з`явилась.

В подальшому 24.06.2024 року в присутності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 , головним спеціалістом відділу земельних ресурсів та надр виконавчого комітету Карлівської міської ради Прихідняк Надією Ігорівною проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:006:0872 та встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування розташованих на ній нежитлових приміщень, які на праві власності належать ОСОБА_1 .

Оскільки земельна ділянка в икористовувалась без належного оформлення на відповідача, було складено акт обстеження земельної ділянки, який відповідач отримувати відмовилась.

Зазначає, що відповідач набувши права власності на нежитлові приміщення починаючи з 11.09.2014 року використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872, цільове призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі без виникнення права власності на земельну ділянку, права постійного користування чи права оренди земельної ділянки та без державної реєстрації таких прав не сплачуючи до місцевого бюджету кошти за користування земельною ділянкою.

Вважають, що оскільки ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (Карлівської міської ради) зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Вказували, що загальна сума орендної плати, яка мала бути сплачена відповідачем до місцевого бюджету за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872, цільове призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у 2021, 2022, 2023, 2024 (6 місяців), становить 108814,59 грн.

Враховуючи сплачений земельний податок відповідачем у розмірі 48590,23 місцевий бюджет недоотримав 60224,36 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2025 року позов Карлівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Карлівської міської ради Полтавської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 60 224,36 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, Кумечко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обстеження спірної земельної ділянки було проведено з порушенням нормативних актів, оскільки воно було проведено головним спеціалістом відділу земельних ресурсів та надр Виконавчого комітету Карлівської міської ради Прихідняк Н.І., яка не мала повноважень на проведення обстеження.

Окрім того вказувала, що обстеження спірної земельної ділянки було проведено лише в присутності ОСОБА_2 який в свою чергу не є, а ні землекористувачем, ні уповноваженою особою на представлення інтересів ОСОБА_1 , а тому дане обстеження мало б проводитися за участю не менше двох свідків, а тому вважає, що акт № 40 обстеження земельної ділянки є таким, що складений х порушенням норм законодавства та не може бути прийнятий судом , як доказ.

Також вказує, що позивачем не було вжито досудового врегулювання спору, оскільки Карлівська міська рада не направляла претензії відповідачу про сплату безпідставно збережених коштів. Вказує, що було безпідставно не застосовано строки позовної давності

Зазначає, що як на підставу пропуску строку звернення до суду із даним позовом позивач посилався на запровадження на території України карантину та воєнного стану, що на думку відповідача не є поважними причинами пропуску строку.

16.10.2025 року від Карлівської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники сторін, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Районний судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що земельна ділянка кадастровий номер якої :50:006:0872, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (КВЦПЗ 03.07) перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Карлівки, від імені якої права власника реалізує орган місцевого самоврядування - Карлівська міська рада.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384023281 від 24.06.2024 року ОСОБА_1 не оформила право власності або права постійного землекористування земельною ділянкою кадастровий номер :50:006:0872, а тому не була суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Районним судом також встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382024012 від 07.06.2024 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить нежитлова будівля (столярний цех), загальною площею 489,2 кв.м. яка має поштову адресу АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11 вересня 2014 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1727; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382024753 від 07.06.2024 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить нежитлова будівля (побутова), загальною площею 34,1 кв.м. яка має поштову адресу АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11 вересня 2014 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1728;

Із матеріалів справи вбачається, що 11.06.2024 року за вихідним листом № 12.2-14/1617 повідомлено ОСОБА_1 про проведення обстеження 24.06.2024 року о 10 годині земельної ділянки кадастровий номер :50:006:0872 за адресою АДРЕСА_2 , яка використовується нею без достатніх правових підстав та без здійснення плати за її фактичне використання. ОСОБА_1 вказаний лист отримала 12.06.2024 відповідно до повідомлення про вручення № 06 900 550 087 16.

Разом з тим, для участі в обстеженні земельної ділянки ОСОБА_1 не з`явилась.

24.06.2024 року в присутності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 , головним спеціалістом відділу земельних ресурсів та надр виконавчого комітету Карлівської міської ради Прихідняк Надією Ігорівною проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:006:0872 та встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування розташованих на ній нежитлових приміщень, які на праві власності належать ОСОБА_1 . Земельна ділянка використовується без належного оформлення права на неї, а відповідно і без сплати за її використання. Акт обстеження ОСОБА_2 отримувати відмовився. 28.06.2024 року за вихідним номером 12.2-14/1487 примірник акта обстеження земельної ділянки № 40 від 24.06.2024 року направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_1 маючи право власності на нежитлові приміщення починаючи з 11.09.2014 року використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872, цільове призначення 03.07 - Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі без виникнення права власності на земельну ділянку, права постійного користування чи права оренди земельної ділянки та без державної реєстрації таких прав не сплачуючи до місцевого бюджету кошти за користування земельною ділянкою.

Відповідно до Інформаційної довідки № 406755055 від 05.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яку долучено до матеріалів справи представником відповідача, адвокатом Кумечко Мариною Сергіївною, в Державному реєстрі речових прав наявні відомості стосовно земельних ділянок розташованих на території Карлівської міської ради, які належать ОСОБА_1 на праві власності, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами :00:003:1227, :00:003:0402, :00:003:0406, :00:003:0400; :00:003:0827. Відомості про зареєстроване за ОСОБА_1 право власності, право постійного землекористування чи право оренди стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :50:006:0872 в даній Інформаційній довідці відсутні.

Судом першої інстанції було витребувано докази в ГУ ДПС у Полтавській області. У листах № 21587/5/16-31-24-12-06 від 26.11.2024, № 374/5/16-31-24-12-08 від 09.01.2025, № 2518/5/16-31-24-12-06 від 14.02.2025 надано пояснення щодо нарахування земельного податку та копії податкових повідомлень-рішень по земельному податку з фізичних осіб за 2021-2024 роки по фізичній особі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), що сформовані за земельні ділянки, що розташовані на території Карлівської ТГ Полтавського району Полтавської області.

Головним управлінням ДПС України в Полтавській області у своєму листі про надання інформації № 2518/5/16-31-24-12-06 від 14.02.2025 зазначено, що в інформаційній системі органів ДПС по фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується шість земельних ділянок, а саме: чотири земельні ділянки Для ведення особистого селянського господарства розташовані на території Карлівської міської ради по 2,0000 га кожна з кадастровими номерами :00:003:1227, :00:003:0402, :00:003:0406, :00:003:0400; одна земельна ділянка Для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , площею 0,0485 га, кадастровий номер :50:004:0043; одна земельна ділянка Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872.

Також вказано, що протягом 2021 - 2024 років за користування земельними ділянками, що розташовані на території Карлівської ТГ по фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведено нарахування земельного податку 115324,83 грн., а саме: за 2021 рік - 23 766,41 грн.; за 2022 рік - 26 055,93 грн.; за 2023 рік - 31 866,44 грн.; за 2024 рік - 33 636,05 грн.

Окрім того зазначено, що ведення обліку надходжень земельного податку та орендної плати за кадастровими номерами та площами земельних ділянок не передбачено згідно з «Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5. За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) протягом 2021-2024 років було сплачено 114658,40 грн. земельного податку з фізичних осіб (код БК 18010700) до бюджету Карлівської ТГ, в тому числі: у 2021 році - 23099,98 грн.; у 2022 році - 26055,93 грн.; у 2023 році - 31866,44 грн.;у 2024 році - 33636,05 грн.

З відомостей вказаних в Інформаційній довідці № 384023281 від 24.06.2024 наданої позивачем та в Інформаційній довідці № 406755055 від 05.12.2024 наданої представником відповідача за ОСОБА_1 в державному реєстрі речових прав відсутнє зареєстроване право власності чи право землекористування щодо земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :50:006:0872, тому підстав у контролюючих органів для нарахування плати за землю, а тим більше для сплати земельного податку за використання земельної ділянки відповідно до законодавства не було, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом оподаткування стосовно спірної земельної ділянки, а спірна земельна ділянка не є об`єктом оподаткування.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної діляни, яка без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 13 Конституції України, статей 80, 83 ЗК України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування. Суб`єктами права власності на землю є в тому числі територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно зі статтями 93, 116 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною третьою статті 157 ЗК України передбачено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (далі - Порядок №284) встановлено, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Положеннями статті 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі, окрім іншого, зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Положеннями статті 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положеннями статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Статтею 16 ЦК України, статтею 152 ЗК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Положення статей 1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов - вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо).

Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція була викладена апеляційним судом на основі правових висновків Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року у справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року у справі №6-1216цс17, Верховного Суду у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі №752/5986/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 у справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року у справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року у справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, від 22 грудня 2021 року у справі №465/5790/17.

Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку). Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №910/17324/19, від 09 листопада 2021 року у справі №905/1680/20.

За змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Відтак, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1 , набувши 11.09.2014 року право власності на нежитлову будівлю ( столярний цех), що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 489,2 кв.м, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,1838 га, кадастровий номер :50:006:0872, право користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням не зареєстровано, тобто користується землею безпідставно та безоплатно, - колегія суддів погоджується із висновком районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 60224,36 грн безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2021 року по 30.06.2024 року.

Розмір безпідставно збережених коштів за період з 01.07.2021 року по 30.06.2024 року на суму 60224, 36 грн підтверджується складеним позивачем розрахунком, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем, а також витягами із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної діляни кадастровий номер :50:006:0872 площею 0,1838 га.

Доводи апеляційної скарги про те, що обстеження земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 відбулося з порушенням нормативних актів не заслуговують на увагу, оскільки даний акт не є предметом спору. Окрім того слід зазначити, що відповідачем даний акт не оскаржено.

Колегія суддів наголошує, у даній справі наявний факт використання земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки та збереження відповідачем у себе коштів, які вона мала заплатити за користування нею.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку із зверненням до суду не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути кошти за період з 01.07.2021 року по 30.06.2024 року, а з позовом звернувся у липні 2023 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалене у відповідності до норм процесуального та матеріального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна