Номер провадження: 22-ц/813/5852/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Громіка Д.Д. 24 квітня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 06 квітня 2024 року відповідач, керуючи автомобілем «Infinity», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Овідіопольська дорога зі сторони вул. Аеропортівська в напрямку вул. С. Ріхтера, під час виконання розвороту навпроти буд. № 7 по вул. Овідіопольська дорога, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. Овідіопольська дорога зі сторони вул. С. Ріхтера в напрямку вул. Аеропортівська. Внаслідок ДТП вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

Водій автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження.

Транспортний засіб марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно правова-відповідальність власника автомобіля «Infinity», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна». У зв`язку з цим, 05 липня 2024 року страховою компанією на користь ОСОБА_2 було проведено виплату страхового відшкодування в сумі 157500,00 грн. (за вирахуванням франшизи), однак, в іншій частині збитки, завдані майну ОСОБА_3 , не були відшкодовані.

Згідно Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 17 червня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП від 06 квітня 2024 року, складає 52 082,00 грн.; вартість автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням фактичного стану, пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 06 квітня 2024 року, складає 11106,10 грн.

Також, під час виконання транспортно-товарознавчого дослідження експертом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , становить 1715080,87 грн.

Визначена експертом ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat» на момент ДТП складала 524082,00 грн.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 06 квітня 2024 року, в сумі 355475,90 грн., витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 4000,00 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., витрати та оплату судового збору та витрати на надання правової допомоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2024 року, в сумі 355475,90 грн., витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження в сумі 4000 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., судовий збір у розмірі 4095 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 275475 грн., із вимогою повернути ОСОБА_1 залишки автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджувались та не розглядались, на предмет порушення правил дорожнього руху, дії ОСОБА_3 при керуванні останнім транспортним засобом, оскільки учасники ДТП мали певні домовленості щодо відшкодування збитків, і визначили суму вказаного відшкодування у розмірі 2000,00 доларів США, яку апелянта сплатив ОСОБА_3 , відповідно до розписки, написаної власноручно, однак зазначена сума не вказана в позові та не зменшується позивачем.

У зв`язку зі вказаними обставинами апелянт був впевнений, що всі спірні питання між сторонами вирішені в позасудовому порядку, та не звертався до поліції з приводу факту порушення ПДР самим ОСОБА_3 .

Крім того, представником відповідача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про повернення залишків автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , яке було проігноровано судом, внаслідок чого позивачка залишила собі за рішенням суду пошкоджений автомобіль та стягнула з ОСОБА_1 його вартість, що є неприпустимим.

Сторони про розгляд справи на 18 листопада 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2024 року, о 13 годині 25 хвилин, у м. Одесі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Infiniti», державний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Овідіопольська дорога зі сторони вул. Аеропортівська в напрямку вул. С. Ріхтера, та виконуючи розворот напроти буд. 7 вул. Овідіопольська дорога, допустив зіткнення із автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснював рух по вул. Овідіопольська дорога зі сторони вул. С. Ріхтера в напрямку вул. Аеропортівська. Вказаними діями чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 10.4, 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року у справі № 521/7419/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій не надається правова оцінка обставинам справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_1 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 .

Автомобіль марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 (VIN: НОМЕР_4 ), належить на праві власності ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджено висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 43/24-Е від 27 червня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталося 06 квітня 2024 року, складає 524082,00 грн., а з урахуванням фактичного стану внаслідок ДТП, становить 11106,10 грн.

Вказана судова експертиза виконана згідно вимог ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», а також згідно ст. ст. 102 та 106 ЦПК України, де передбачено можливість проведення судової експертизи та надання експертного висновку на замовлення учасника справи.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яке 05 липня 2024 року виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 157500,00 грн. (за вирахуванням франшизи).

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що за загальним правилом шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 1166 ЦК України).

Зі змісту постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц вбачається, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначено, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину.

Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах висловлена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері врегульовано, зокрема Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набрав чинності 05 лютого 2013 року, до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були внесені зміни, які полягали, зокрема в тому, що із вказаної статті виключено п. 30.3, яким передбачалося, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а право на залишки транспортного засобу отримує страховик.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а п. 30.3 - взагалі виключено.

Подібні висновки були зроблені також в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, згідно якої, за обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покривала у повному обсязі заподіяної шкоди, Верховний Суд виходив з того, що винні в ДТП особи зобов`язані відшкодувати потерпілим різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до цього розміру не входить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхової виплати.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц та у постанові від 11 січня 2023 року у справі № 211/3277/20.

Велика Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначала що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2024 року, у розмірі 355475,90 грн.

Згідно з вимогами ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Докази понесення судових витрат на проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 43/24-Е від 17 червня 2024 року в сумі 4000,00 грн. подано представником позивача у визначений ст. 141 ЦПК України строк.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що вимога про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат в частині витрат на проведення транспортно-товарознавчого дослідження №43/24-Е від 17 червня 2024 року в сумі 4000,00 грн. є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, співмірною зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання роботи, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, пропорційності задоволених позовних вимог, а, отже, є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що внаслідок пошкодження з вини відповідача транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 безсумнівно була заподіяна моральна шкода, що полягає у її переживаннях внаслідок такого пошкодження майна, яке виключає його подальшу експлуатацію за цільовим призначенням. Позивач також докладала додаткові зусилля для отримання компенсації за пошкодження транспортного засобу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та приймати до уваги, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 у справі 752/17832/14-ц.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внаслідок ДТП позивачці дійсно було заподіяно моральну шкоду, яка має бути компенсована у розмірі 10000,00 грн.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не досліджувались та не розглядались, на предмет порушення правил дорожнього руху, дії ОСОБА_3 при керуванні останнім транспортним засобом, оскільки учасники ДТП мали певні домовленості щодо відшкодування збитків, і визначили суму вказаного відшкодування у розмірі 2000,00 доларів США, яку апелянта сплатив ОСОБА_3 , відповідно до розписки, написаної власноручно, однак зазначена сума не вказана в позові та не зменшується позивачем.

У зв`язку зі вказаними обставинами апелянт був впевнений, що всі спірні питання між сторонами вирішені в позасудовому порядку, та не звертався до поліції з приводу факту порушення ПДР самим ОСОБА_3 .

Колегія суддів приймає до уваги, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року у справі № 521/7419/24, яка набрала законної сили, саме ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідач вказану постанову не оскаржував у апеляційному порядку, що свідчить про визнання ним вини у скоєнні ДТП.

Жодних доказів притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Крім того, питання про порушення особою Правил дорожнього руху, та притягнення її у зв`язку із цим до адміністративної відповідальності, може розглядатися судом виключно у порядку КУпАП, а відтак, суд загальної юрисдикції при вирішенні справи цивільної позбавлений передбачених законом повноважень надавати правову оцінку діям ОСОБА_3 при керуванні останнім транспортним засобом.

Аналогічно необґрунтованою є доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що у суді першої інстанції ним було заявлено клопотання про повернення залишків автомобіля «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_2 , яке було проігноровано судом, внаслідок чого позивачка залишила собі за рішенням суду пошкоджений автомобіль та стягнула з ОСОБА_1 його вартість, що є неприпустимим.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У даному випадку, ухвалою Малиновського районного суду від 12 грудня 2024 року було відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і вказане судове рішення не оскаржувалось ОСОБА_1 у апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не були предметом розгляду суду першої інстанції, то у суду апеляційної інстанції також відсутні правові підстави для наданням їм правової оцінки.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що ним було сплачено на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2000,00 доларів США, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказані грошові кошти були сплачені апелянтом не власнику автомобіля ОСОБА_2 , а водію ОСОБА_3 , який зазначав, що вказані грошові кошти він дійсно отримав у якості відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої його здоров`ю, та здоров`ю пасажирки пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 .

Доказів того, що грошові шкоди в сумі 2000 доларів США були отримані саме ОСОБА_2 у якості відшкодування матеріальної шкоди, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе