ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7651/25 Справа № 235/962/23 Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
03 грудня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №235/962/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скакуна Віталія Анатолійовича на рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузнєцової А.С., -
Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сакуна В.А. звернувся до Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».
В обґрунтування позову зазначає, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем в період часу з 07 лютого 2020 року по 23 грудня 2022 року.
Згідно наказу підприємства №1117кз від 23 грудня 2022 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.
При звільненні ОСОБА_1 було нарахована вихідна допомога при виході на пенсію у розмірі трьох середніх заробітків у розмірі 51 745,77 гривень з розрахунку середньомісячної заробітної плати за жовтень 2022 року та листопад 2022 року - 17 248,59 гривень.
Вважає, що відповідачем не вірно розрахована середня заробітна плата, всупереч положень Колективному договору.
Посилаючись на ч.1 ст.47, ст.116 КЗпП України, Галузеву угоду по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року, ч.1 ст.5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь вихідну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію саме у розмірі 84 381,48 гривень.
Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Сакун В.А. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом невірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.

Вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив, що відповідач не є підписантом Галузевої угоди металургійного комплексу України, тому вимоги Галузевої угоди металургійного комплексу України на відповідача не розповсюджується.

Зазначає, що ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є новою назвою ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», яку було створено відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 27 квітня 2000 року №46, Постанови КМУ від 23 серпня 2000 року №1310 Про створення державного відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська західна №1» шляхом злиття ВАТ «Шахта «Красноармійська західна №1» і ВАТ ЦЗФ «Чумаківська» (розділ 1 Статуту ПрАТ Шахтоуправління «Покровське»).

Вказує, що на час утворення підприємства відповідача, воно входило до структури Міністерства палива та енергетики України, яке в подальшому було в різні часи перейменовано як Міністерство енергетики та вугільної промисловості та Міністерство вугільної промисловості, яке було Стороною суб`єкта, учасником Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України №71 від 07 серпня 2001 року), а не Галузевої угоди металургійного комплексу України, на яку посилався суд першої інстанції.

Звертає увагу, що відповідач, відповідно до розділу 1 Статуту є правонаступником прав та обов`язків ВАТ «Шахта «Красноармійська західна №1», тобто зобов`язаний виконувати умови Галузевої угоди 2001 року.

Також зазначає, що є помилкові посилання суду першої інстанції на Галузеву угоду металургійного комплексу України, яка не повинна застосовуватись у виниклих правовідносинах, оскільки стосується іншої галузі.

У зв`язку з чим просив, рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 13 травня 20205 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у зв`язку із виходом на пенсію у розмірі 84 381,48 грн.

Представник відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» - Єгорова О.Ю. скориставшись своїм правом подала відзив на апеляційну скаргу, в якому оскаржуване рішення вважає обґрунтованим та таким, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права .

Зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, оскільки на момент звільнення позивача з підприємства відповідача Наказом Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» №1117кз від 23 грудня 2022 року, на період дії воєнного стану, зупинено дію пунктів 8.2, 8.22, 8.23 Колективного договору на 2020-2022 роки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та на відповідача не розповсюджуються умови Галузеву угоду по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року, оскільки відповідач не є її підписантом.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки такий висновок заснований на неправильному розумінні принципу дії нормативних актів, що руйнує базові принципи правового регулювання правових відносин.

Вказує, що ОСОБА_1 немає права керуватися нормативним актом дія якого не розповсюджується на ПрАТ «ШУ «Покровське», оскільки підприємство не належить до сфери управління Міненерговугілля України та перелічених в Галузевій угоді підприємств інших власників, а тому положення цієї Галузевої угоди для нього не є обов`язковими, про що вичерпано із законодавчим обґрунтуванням було доведено відповідачем та підтверджується значною кількість судових рішень.

Також вказує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПрАТ «ШУ «Покровське» не належить до сфери управління Міненерговугілля України, як і не належало раніше. А отже, підстави вважати, що підприємство мало виходити з Галузевої угоди безпосередньо для позивача, а не у порядку, визначеному діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством, відсутні.

Зауважує, що доводи апеляційної скарги, не спростовують обґрунтованих висновків щодо позовних вимог, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і на що суд надав обґрунтовану відповідь. Оскільки звільнення позивача у зв`язку з виходом на пенсію після зупинення дії окремих норм Колективного договору, воєнний стан досі триває, тому на теперішній час підстав для здійснення виплати допомоги при виході на пенсію не виникло.

У зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Позивач та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1»): 07 лютого 2020 року - прийнятий гірничим з ремонту гірничих виробок 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 25 травня 2022 року переведений гірничим з ремонту гірничих виробок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; наказом №1117кз від 23 грудня 2022 року звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (підтверджено записами в трудовій книжці позивача) з виплатою компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до колективного договору, укладеного на 2020 - 2022 роки між ПрАТ «ШУ «Покровське» та профспілковим комітетом Первинної організації професійної спілки працівників вугільної промисловості України, сторони договору визначають взаємні повноваження та зобов`язуються дотримуватися принципів соціального партнерства. Договором встановлено, що працівнику при виході на пенсію за віком виплачувати одноразову виплату у розмірі, що залежить від стажу роботи на підприємстві, а саме, зокрема тримісячної середньої зарплати при стажі від 20 і більше років (пункти 8.2, 8,22 та 8.23).

Згідно з Наказом ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» №59/1 від 01 квітня 2022 року, на період дії воєнного стану зупинено дію пунктів 8.2, 8.22, 8.23 Колективного договору на 2020-2022 роки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Повідомленням начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_1 сповіщено про зміну істотних умов праці, згідно з наказом Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» №59/1 від 01 квітня 2022 року «Про повідомлення працівників про зміну істотних умов праці» зупинено до моменту завершення дії воєнного стану в Україні дію окремих пунктів, в тому числі 8.2, 8,22 та 8.23, Колективного договору ПрАТ «ШУ «Покровське» на 2020 2022 роки, а також припинено здійснювати виплати, передбачені вказаними пунктами Колективного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з передчасності позовних вимог, оскільки на момент звільнення позивача з підприємства відповідача, на період дії воєнного стану, зупинено дію пунктів 8.2, 8.22, 8.23 Колективного договору на 2020-2022 роки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та на відповідача не розповсюджуються умови Галузевої угоди, оскільки відповідач не є її підписантом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

В позові ОСОБА_1 посилається на Галузеву угоду по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року, зокрема на п.12.15, в якому закріплено право працівників які мають право на пенсію за віком на одноразову допомогу, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, який зокрема для чоловіків зі стажем роботи понад 20 років, складає не менше трьох середньомісячних заробітків.

Офіційний вебпортал Верховної Ради України, зокрема розділ «Законодавство» не містить документу з назвою «Галузева угоду по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості» від 03.07.2001 року.

Між тим, наведений пункт 12.15., аналогічного змісту, міститься в Галузевій угоді яка має назву «Галузева угода між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості» від 3 липня 2001 року з послідуючими змінами (далі Галузева Угода), яка зареєстрована Міністерством праці та соціальної політики України 07.08.2001 за №71 (текст в редакції від 03.07.2001 року відсутній, перша доступна редакція документа від 29.12.2003 року).

В редакції Галузевої Угоди від 29.12.2003 року сторонами, які уклали Угоду були: Міністерство палива та енергетики України (далі Мінпаливенерго) в особі Міністра, що діє на підставі Положення про Мінпаливенерго, затвердженого Указом Президента України від 14.04.2000 року №598/2000 (598/2000), як уповноважене на управління державним майном вугільної промисловості, з однієї сторони і Профспілка працівників вугільної промисловості України в особі голови, що діє на підставі Статуту, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 13.03.2000 за №1355, Незалежна профспілка гірників України в особі голови, що діє на підставі Статуту, зареєстрованого в Міністерстві статистики України 01.04.96 за №1038/96, з іншого боку. При укладанні Угоди сторони керувались Законом України «Про колективні договори й угоди».

В подальших редакціях Галузевої Угоди (від 2008 та 2012 років) перелік сторін уточнювався (збільшувався).

Сфера дії Галузевої Угоди закріплена в розділі 3. Зокрема в ньому зазначено, що Галузева Угода поширюється на працівників, що працюють на умовах найму на підприємствах, в об`єднаннях, компаніях, товариствах, організаціях і установах вугільної промисловості (видобувних, перероблювальних, шахтовуглебудівельних, вугільного машинобудування, ДВГРС, реструктуризації підприємств галузі, вуглегеології, галузевої науки, інших підприємствах виробничої та соціальної інфраструктури галузі), що належать до сфери управління Мінпаливенерго України та інших підприємств галузі, у тому числі і тих, що знаходяться у процедурі банкрутства згідно з Законом України «Про встановлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», незалежно від форм власності та господарювання (далі Підприємство), на учнів, що навчаються в галузевій системі підготовки і перепідготовки кадрів, а також на непрацюючих членів профспілок інвалідів і пенсіонерів галузі, безробітних, звільнених з підприємств галузі.

Положення Угоди є обов`язковими до застосування при укладанні угод на рівні компаній, об`єднань (комбінатів), трестів, колективних і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, а також під час розгляду трудових спорів (п.3.2.).

Відповідно до частин першої, третьої статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Відповідно до частин першої, п`ятої, восьмої статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди» право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

За наявності на національному, галузевому, територіальному рівнях кількох репрезентативних, відповідно до законодавства України про соціальний діалог, суб`єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців для ведення переговорів і укладення угоди відповідного рівня, вони повинні сформувати спільний представницький орган. Спільний представницький орган сторони профспілок, роботодавців може вести переговори та укладати колективні угоди відповідного рівня за дорученням його членів, які є репрезентативними відповідно до законодавства України про соціальний діалог.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до частин першої та одинадцятої статті 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Галузеві (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають відповідної реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» організації роботодавців, їх об`єднання, відповідно до законодавства, беруть участь у веденні переговорів з укладення колективних договорів і угод та у межах своїх повноважень укладають колективні договори і угоди, здійснюють контроль та забезпечують їх виконання.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, на час набрання чинності Галузевою Угодою (03.07.2001р.) відповідач змінив організаційну-правову форму і з Державного відкритого акціонерного товариства і став відкритим акціонерним товариством (на той час ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1»), що підтверджується статутом в редакції від листопада 2000 року.

Доказів того, що ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1» і в подальшому ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» було стороною, або приймало участь у колективних переговорах по укладенню Галузевої Угоди та її підписанні, або членом організацій роботодавців, що брали участь у колективних переговорах та підписанні даної Угоди, позивачем суду не надано.

Відповідачем зазначалося, і підтверджується матеріалами справи, що 22 листопада 2000 року було зареєстровано статут ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1», який 20 листопада 2000 року затверджено Міністерством палива та енергетики України (як колишнім засновником підприємства). За цим статутом підприємство з 20 листопада 2000 року перестало бути державним відкритим акціонерним товариством та стало відкритим акціонерним товариством.

Також зазначений факт підтверджується довідкою управління статистики, в якій форма власності вказана не як державна, а як колективна, а також підтверджується змінами до статуту, яких зареєстровано в 02 серпня 2001 року та які було затверджено вже не Міністерством, а загальними зборами акціонерів ВАТ «Вугільна компанія «шахта «Красноармійська-Західна №1».

Будь-яка частка акцій держави (в особі міністерства) в установчому фонді акціонерного товариства взагалі відсутня.

Таким чином, станом на 03.07.201р. ПрАТ «ШУ «Покровське» (раніше ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1») не відносилось до сфери управління Міністерства вугільної промисловості та не є учасниками цієї Галузевої Угоди.

З наведених підстав суд відхиляє посилання апелянта на те, що ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є новою назвою ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська-Західна №1», на яке розповсюджується дія Галузевої Угоди.

Таким чином висновок суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, що відповідач не є підписантом Галузевої Угоди і її дія на відповідача не розповсюджується - є вірним.

Вказаний висновок повністю узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі 213/1176/16-ц, провадження №61-1781св17.

Доводи апеляційної скарги, про те що суд послався в своєму рішенні на Галузеву угоду металургійного комплексу України, яка не розповсюджується на правовідносини між сторонами, судом не приймаються, оскільки вони не впливають на правильність прийнятого рішення в цій частині і не є підставою для його скасування.

Крім того, згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, зазначена вище одноразова допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та не входить до структури заробітної плати.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Означена структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).

Отже, вихідна допомога не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури.

Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що одноразова допомога при виході на пенсію, яку просить стягнути на свою користь позивач, не відноситься до обов`язкових виплат, передбачених ст.44 КЗпП України та є додатковою гарантією (соціальною пільгою), а тому відсутні правові підстави для застосування ст.117 КЗпП України до спірних правовідносин.

Крым того, матеріали справи містять Спільне рішення між ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та Первинною організацією профспілки працівників вугільної промисловості України ПрАТ «ШУ «Покровське» №1/26 від 25 березня 2022 року «Про зупинення окремих норм Колективного договору ПрАТ «ШУ «Покровське» на час воєнного стану в Україні», та наказ №59/1 від 01 квітня 2022 року «Про повідомлення працівників щодо зміни істотних умов праці», яким сторони вирішили зупинити з 01 квітня 2022 року до моменту завершення дії воєнного стану в Україні дію норм Колективного договору ПрАТ «ШУ «Покровське» на 2020-2022 рік, зокрема: п.8.9 (щомісячне перерахування коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в розмірі не менше 0,6% від фонду оплати праці працівників, які є членами ПО ПНВПУ ПрАТ «ШУ «Покровське»); п.п.8.2, 8.22 та 8.23 (одноразова допомога працівникам у зв`язку з виходом на пенсію); п.8.17 та п.8.24 (виплати для вшанування працівників); п.п.8.3, 8.5 та п.8.5.1 (матеріальна допомога), окрім допомоги на поховання близьких родичів; п.8.7 та п.8.8 (фінансування заходів у сфері оздоровлення і відпочинку).

Зупинено з 01 квітня 2022 року до моменту завершення дії воєнного стану в Україні усі можливі доплати за наукове, почесне чи спортивне звання, видачу працівникам усіх видів позик, дію наказу Генерального директора від 06 серпня 2021 року № 1616 вк (про відпустку у зв`язку з проходженням повного курсу вакцинації проти короновірусної хвороби).

Колегія суддів зазначає, що наказ №59/1 від 01 квітня 2022 року «Про повідомлення працівників щодо зміни істотних умов праці», станом на день розгляду справи у суді першої інстанції та перегляду рішення суду у суді апеляційної інстанції незаконним не визнавався, є чинним. Враховуючи наведене позивач не позбавлений права та можливості звернутися до відповідача з вимогою про виплату спірних сум після закінчення обставин, що стали підставою для зупинення дії окремих норм Колективного договору ПрАТ «ШУ «Покровське» на 2020-2022 рік.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що стороною відповідача недоведено належними і допустимими доказами того, що відповідач є стороною або приймав участь у колективних переговорах з укладення Галузевої Угоди, доручав вести переговори і укладати колективні угоди спільним представницьким органам роботодавців, які підписали Галузеву Угоду, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення саме на підставі Галузевої Угоди з підприємства-відповідача вихідної допомоги при виході на пенсію.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду першої інстанції, не є підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скакуна Віталія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року у цивільній справі №235/962/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 03.12.2025 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв