РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/2421/24

Провадження № 22-ц/4815/1032/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструк С.В.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Полюхович О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в інтересах якого діє адвокат Опейда Антон Валерійович, на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів банківського вкладу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі- АТ «Ощадбанк») з вимогою стягнути на її користь грошові кошти у розмірі 14000 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, які є частиною банківського вкладу з нарахованими відсотками, розміщеного ОСОБА_4 у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 8 від 24.05.2019 на вклад «Мій прогресивний депозит».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі, який згодом було розірвано.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30.07.2020 у цивільній справі № 565/1362/19, яке набрало законної сили 11.02.2021, за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на частину банківського вкладу в сумі 28000 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору № 8 від 24.05.2019 на вклад «Мій прогресивний депозит», укладеного ОСОБА_4

22.11.2021 вона звернулась до банку з письмовою заявою про прийняття судового рішення до виконання, однак відповідач не виконав судове рішення у частині повернення їй як власнику половини банківського вкладу.

Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 14033 (чотирнадцять тисяч тридцять три) долари США 13 центів, що еквівалентно 583034 (п`ятистам вісімдесяти трьом тисячам тридцяти чотирьом) грн. 45 коп., які є частиною банківського вкладу з нарахованими відсотками, розміщеного ОСОБА_4 у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на підставі договору № 8 від 24 травня 2019 року на вклад «Мій прогресивний депозит».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави 5380 (п`ять тисяч триста вісімдесят) грн. 34 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", в інтересах якого діє адвокат Опейда Антон Валерійович, оскаржило його в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не є вкладником зобов`язання банку перед позивачем відсутні. Визнання права власності на частину банківського вкладу не тотожне праву вимоги до Банку.

Договір банківського вкладу №8 на вклад "МІЙ ПРОГРЕСИВНИЙ ДЕПОЗИТ", частину коштів за яким місцевий суд стягнув з Банку припинив свою дію у 2019 році та на момент розгляду справи (565/1362/19) в суді вкладу не існувало.

Вважає, що при прийнятті до виконання судового рішення про накладення арешту та постанови державного виконавця щодо зняття арешту з коштів Банк діяв у відповідності до норм чинного законодавства України у сфері банківської діяльності.

Зазначає, що суд помилково застосував до спірних відносин ст. 387 ЦК України, оскільки кошти не перебувають у володінні банку та ст. 1073 ЦК України і договірних відносин між позивачкою та банком не існувало. Доводить, що банк є неналежним відповідачем у справі.

Стверджує, що суд неправомірно звільнив позивачку від сплати судового збору, оскільки вона не є споживачем. Також, на думку відповідача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, самостійно змінивши правову природу спору та застосував іншу норму матеріального права (ст. 387 ЦК України віндикація, замість заявленої ст. 526 ЦК України виконання зобов`язання).

Апелянт не погоджується з висновками суду, що банк був повідомлений позивачем (про набуття права власності на 1/2 банківського вкладу) і не виконав рішення. Вважає, що виконання рішення можливе боржником у справі 565/1362/19 добровільно або в рамках виконавчого провадження. Банк не уповноважений самостійно ділити вклад розподіляти відсотки за рішенням суду про поділ майна між подружжям, при тому, що відсотки були сплачені на рахунок вкладника ще у 2019 році.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.12.2019 у цивільній справі № 565/2024/19. Після розірвання шлюбу дружині ОСОБА_4 відновлене дошлюбне прізвище ОСОБА_7 .

Під час шлюбу, що між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 24 травня 2019 року укладено договір № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит». За умовами договору, вкладник вніс, а банк прийняв на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 28000 доларів США строком на один місяць, строком повернення 24 червня 2019 року, а у випадку автоматичного продовження договору у останній день продовженого строку депозиту. Договором передбачено нарахування процентів на вклад за формулою, що у ньому наведена.

Пунктом 2.9 договору передбачено, що у разі накладення арешту на депозит/його частину банк припиняє нарахування процентів по рахунку з дня надходження до банку документів про арешт.

Внесення ОСОБА_4 на вкладний рахунок ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів у розмірі 28000 доларів США підтверджується квитанцією № від 24.05.2019.

Загальновідомою є обставина, що ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Ощадбанк») у зв`язку зі зміною у 2019 році статусу з публічного на приватне акціонерне товариство, був перейменований на АТ "Державний ощадний банк України" (АТ «Ощадбанк»).

З матеріалів справи вбачається, що Кузнецовським міським судом протягом 2019-2020 років здійснювався розгляд цивільної справи № 565/1362/19 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Ухвалою суду від 06.08.2019 року у цивільній справі № 565/1362/19 накладено арешт на банківський вклад з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщений на банківському рахунку на підставі договору від 24.05.2019 № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит», укладеного з ОСОБА_4 . Вказана ухвала надійшла до АТ «Ощадбанк» 13.08.2019 та, як вбачається з письмової інформації АТ «Ощадбанк» від 19.08.2019 № 46-07/7254/14757БТ, відповідачем виконана.

28 листопада 2019 року ОСОБА_4 звернувся до АТ «Ощадбанк» з письмовою заявою про відмову від автоматичної пролонгації договору банківського вкладу, у якій просив відмінити наступну автоматичну пролонгацію за договором банківського вкладу № 8 від 24.05.2019. У заяві просив повернути депозит та нараховані проценти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 , або шляхом видачі готівкою.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року, за результатами розгляду цивільної справи № 565/1362/19, визнано за ОСОБА_5 право власності на частину банківського вкладу в сумі 28000 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору №8 на вклад «Мій прогресивний депозит» від 24.05.2019, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 .

Виходячи зі змісту цього судового рішення, за ОСОБА_5 визнано право власності саме на частину коштів депозитного вкладу як предмет депозитного договору, а не переведено на неї права та обов`язки вкладника, як стверджує сторона позивача, обґрунтовуючи даний позов. Вказане рішення набрало законної сили 11.02.2021.

Згідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

22 листопада 2021 року ОСОБА_5 звернулась до АТ «Ощадбанк» із заявою про прийняття до виконання рішення суду, яке набрало законної сили, дострокове припинення дії договору та видачу коштів, у якій повідомила про набрання законної сили вищезазначеним судовим рішенням у цивільній справі № 565/1362/19, набуття нею права власності на частину банківського вкладу в сумі 28000 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору №8 на вклад «Мій прогресивний депозит» від 24.05.2019, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 , та просила прийняти до виконання вказане рішення, достроково припинити дію вищезазначеного договору банківського вкладу та видати належні їй кошти. З наданої суду копії цього листа вбачається в переліку додатку копія рішення Кузнецовського міського суду від 30.07.2020. Заява ОСОБА_5 отримана банком 25.11.2021, що вбачається з відмітки на ній уповноваженої особи.

У листі-відповіді Філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 115.22-12/61/2021-17/вих від 02.12.2021, банк повідомив ОСОБА_5 про те, що 06.08.2019 ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі № 565/1362/19 на даний вклад в якості забезпечення позову було накладено арешт, у зв`язку з чим виконання банком рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30.07.2020 буде можливим за умови відповідного скасування заходів забезпечення позову.

Зміст зазначеного листа вказує на поінформованість банку про те, що власником частини спірного депозиту вже є ОСОБА_5 , яка просила видати ій належну частину коштів, а також з листа вбачається, що перешкодою для банку виконати рішення місцевого суду від 30 липня 2020 року, був арешт накладений 06.08.2019 ухвалою Кузнецовського міського суду.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2022 у справі №565/1362/19, за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову, скасовано частково заходи забезпечення позову, що були застосовані ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.08.2019 у цій цивільній справі, а саме: знято арешт з належної на праві власності ОСОБА_5 частини банківського вкладу з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеному на банківському рахунку на підставі договору № 8 на вклад «Мій прогресивний депозит» на ім`я ОСОБА_4 від 24.05.2019, укладеного з ПАТ «Ощадбанк».

Суду подано також копію заяви ОСОБА_5 від 18.02.2022 до АТ «Ощадбанк» про прийняття до виконання рішення та ухвали суду, які набрали законної сили, дострокове припинення дії договору та видачу коштів, у якій вона просила прийняти до виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30.07.2020, ухвалу цього суду від 24.01.2022 про скасування заходів забезпечення позову, достроково припинити дію вищезазначеного договору банківського вкладу та видати належні їй кошти готівкою. З наданої суду копії цього листа вбачається в переліку додатків копія ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2022, а також копія листа-відповіді з банку від 02.12.2021. Надходження такої заяви ОСОБА_5 до АТ «Ощадбанк» у відзиві на позов та представником відповідача оспорюється.

Листом № 46/12-11/1/1491/1580БТ від 06.05.2022 АТ «Ощадбанк» повідомив Кузнецовський міський суд Рівненської області про те, що за результатами розгляду ухвали суду від 24.01.2022 у справі № 565/1362/19, яку направлено супровідним листом від 26.05.2022 № 565/1362/19/1608/2022, вказана ухвала повертається без виконання у зв`язку з тим, що всупереч вимог ч.3 п.9.1 Глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, вказана ухвала надіслана до АТ «Ощадбанк» простим листом.

Аналогічний зміст має і лист АТ «Ощадбанк» до Кузнецовського міського суду Рівненської області № 46/12-11/1/1955/2033БТ від 03.06.2022.

Як вбачається з матеріалів справи 28.10.2022 та 05.07.2024 ОСОБА_5 зверталась до АТ «Ощадбанк» із аналогічними заявами про прийняття до виконання рішення та ухвали суду, однак банком вони не були прийняті та виконані.

Постановою державного виконавця Вараського відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 30.05.2022 знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_4 , на підставі відповідної ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.04.2022 у справі №565/1362/19 про скасування заходів забезпечення позову. Вказана постанова надійшла до АТ «Ощадбанк» 03.06.2022.

У вказаній ухвалі Кузнецовського міського суду від 04.04.2022 року, на яку, як на підставу зняття арешту посилається держвиконавець в своїй постанові від 30.05.2022 року, зазначено: зняти арешт з належної на праві власності ОСОБА_4 1/2 частини банківського вкладу з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеному на банківському рахунку на підставі договору №8, вклад «Мій прогресивний депозит» на його ОСОБА_4 від 24.05.2019 року, укладеного між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» .

Тобто, ухвалюючи постанову від 30.05.2022 року про зняття арешту з усіх рахунків відповідача, яку направив в банк для виконанння, а не зі спірної частини депозитного рахунку ОСОБА_4 накладеного в справі 565/1362/19, всупереч змісту ухвали суду від 04.04.2022 року, держвиконавець вийшов за межі своїх повноважень.

Після надходження 03.06.2022 до банку постанови держвиконавця від 30.05.2022 року про зняття арешту з усіх рахунків, внесені ОСОБА_4 згідно договору № 8 від 24.05.2019 року 28000 доларів США , 06.06.2022 були перераховані на його поточний рахунок.

З виписки АТ «Ощадбанк» по рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1 за період з 24.05.2019 по 26.11.2024 вбачається, що на підставі договору № 8 від 24.05.2019, на вклад нараховувались відсотки: 24.06.2019 у розмірі 23,16 доларів США, 24.07.2019 у розмірі 24,08 доларів США, 27.08.2019 у розмірі 19,01 доларів США, а всього на суму 66,25 доларів США. З пояснень представника відповідача судом встановлено, що після прийняття банком до виконання ухвали суду про арешт коштів банківського вкладу, нарахування відсотків на вклад було припинено, що відповідає умовам п.2.9 депозитного договору № 8 від 24.05.2019. Зміст вказаної виписки також свідчить про те, що у період з 10.06.2022 по 23.06.2022 кошти зі вказаного рахунку видавались вкладнику ОСОБА_4 готівкою у сумах від 200,00 до 3400,00 доларів США, сукупно на загальну суму 27999,91 доларів США.

Як вбачається з відповіді АТ «Ощадбанк» № 11/5-16/7184/2024/с від 15.08.2024, за інформацією Філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», кошти згідно депозитного договору в сумі 28000,00 доларів США ОСОБА_4 було отримано в повному обсязі в 2022 році, рахунок закрито.

Отже, як випливає з наведеного вище, підстав для перерахування 06.06.2022 року всієї суми коштів з депозитного рахунку ОСОБА_4 на його поточний рахунок у банку не було, а було право лиш частини наявних на рахунку коштів, належний первісному вкладни ку. Банк достовірно з надходження 25 листопада 2021 року заяви ОСОБА_5 від 22.11.2021 був поінформований що існує судове рішення від 30.07.2020 року, яке набрало чинності та яким визнано власником частини депозиту внесеного ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 .. Крім того, слід зазначити, оскільки арешт знімався за постановою держвиконавця від 30.05.2022 року, а накладався ухвалою суду від 06.08.2019 року, то відповідно до п.9.11 Глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, яка тоді ще діяла, при знятті арешту, банк мав перевірити чи постанова держвиконавця прийнята відповідно до законодавства України. Як зазначено вище постанова держвиконавця від 30.05.2022 року суперечить ухвалі суду від 04.04.2022 року.

Тобто, банк виконав грошове зобов`язання перед ОСОБА_4 за рахунок коштів, які вже належали ОСОБА_5 ..

Згідно ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Звертаючись з позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що задоволення судом, у справі №565/1362/19, вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину банківського вкладу в сумі 28000 доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, а також на ст. 526 ЦК та умови договору банківського вкладу просила стягнути з відповідача 1/2 банківського вкладу в сумі 14000,00 доларів США з нарахованими та не виплаченими відсотками.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не є вкладником, однак її права слід захистити шляхом стягнення з АТ "Ощадбанк" грошових коштів у розмірі 1/2 частини банківського вкладу з нарахованими та невиплаченими відсотками на підставі ст. 387 ЦК України та ст. 1073 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як встановлено судом 30 липня 2020 року Кузнецовський міський суд Рівненської області ухвалив рішення у справі № 565/1362/19, яким визнав за ОСОБА_5 право власності на частину банківського вкладу ($28 000) з нарахованими та невиплаченими відсотками.

11 лютого 2021 року рішення суду про визнання права власності набрало законної сили. З цієї дати ОСОБА_3 набула право власності на грошових коштів вкладу.

22 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернулась до АТ «Ощадбанк» із заявою про прийняття до виконання рішення суду, припинення договору та видачу належних їй коштів, додавши копію судового рішення.

Як правильно встановив суд першої інстанції 02 грудня 2021 року АТ «Ощадбанк» відповів ОСОБА_3 , що виконання рішення можливе лише після скасування арешту. Тобто боржник визнавав свій обов`язок щодо повернення частини коштів позивачці.

За таких обставин виконання банком свого обов`язку первісному вкладнику на всю суму вкладу, за наявності судового рішення про поділ майна подружжя, не є належним виконанням. Тобто відповідач вважається таким, що зберіг майно позивача без належної правової підстави.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 201/9127/21 зауважувала, що в усіх статтях глави 83 ЦК України (статті 1212-1215 цього Кодексу) законодавець використав термін «майно». Майном як особливим об`єктом є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Вочевидь, як речі, визначені родовими ознаками, так і речі, визначені індивідуальними ознаками, є майном у розумінні статті 190 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що залежно від обсягу змісту, який вкладають у правову норму, розрізняють буквальне, розширювальне та звужувальне тлумачення. За звужувального тлумачення фактичний зміст правової норми виявляється вужчим за той, що випливає з формально-догматичного її сприйняття.

Аналіз норм глави 83 ЦК України свідчить, що цей Кодекс не диференціює особливості застосування кондикції залежно від родових чи індивідуальних ознак її об`єкта та, відповідно, не обмежує сферу її застосування винятково речами, визначеними родовими ознаками.

Відтак, колегія суддів вважає, що грошові кошти підлягали до стягнення з відповідача на користь позивачки на підставі ст. 1212 ЦК України, а оскільки банк розпорядився ними проігнорувавши вимоги нового власника, всупереч судовому рішенню, то повинен відшкодувати вартість такого майна.

При цьому слід враховувати, що спосіб захисту передбачений ст.1212 ЦК України застосовується як субсидіарно до 387 ЦК України так і самостійно.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в інтересах якого діє адвокат Опейда Антон Валерійович залишити без задоволення.

Рішення Вараського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08 грудня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.