Номер провадження 2/754/5414/25
Справа №754/7633/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.,

при секретарі - Сарнавському М.О.

за участі позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 , за результатом розгляду якого позивачка просила суд визнати ОСОБА_5 , особою, яка втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач, який є її сином не проживає у спірній квартирі з 1995 року, будь-яких витрат по утриманню житла не несе. У зв`язку із непроживанням відповідача у спірній квартирі виникла проблема зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивач сплачує за власний рахунок та рахунок третьої особи у справі, її доньки ОСОБА_4 . На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Ухвалою судді від 20.05.2025 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

09.06.2025 року від відповідача у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому він не погоджується з позовними вимогами та зазначає наступне. Дійсно він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 багато років, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі, що належить йому на праві власності. Враховуючи те, що спірна квартира є двокімнатною, його матір та сестра фактично не залишили йому кімнати, створили такі умови, що він сам був змушений піти з квартири. Проте він цікавиться житлом, за власний кошт проводив поточний ремонт, купував кухонні меблі. Неодноразово звертався до матері та сестри, щоб вони надали йому платіжні квитанції на оплату витрат за житлово-комунальні послуги, однак останні ігнорують його звернення. Крім того, виявив, що у квартирі змінені вхідні замки, неодноразово звертався до матері та сестри, щоб вони надали йому комплект ключів проте отримав відмову.

06.08.2025 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив в якій зазначає про те, що відповідач багато років не проживає в спірній квартирі, одружився, має двох дітей, придбав з дружиною трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 де і проживає. Не відповідає дійсності те, що відповідач робив ремонт в спірній квартирі, останні десять років ремонт в квартирі не проводився, не було такого, щоб відповідач просив її ключі від ніби то нових замків квартири, так як не було такого, що вона їх замінювала. Крім того, жодного разу відповідач не просив надати йому квитанції про сплату житлово-комунальних послуг і не сплачував за такі.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали все викладене у позові та у відповіді на відзив, просили суд про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач та його педставник просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у справі ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідач у справі її брат, не проживає у спірній квартирі з вересня 1995 року, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, ніякої допомоги мамі - позивачці у справі не надає.

Допитані в якості свідків сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні дали наступні свідчення. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 . Знає сім`ю ОСОБА_8 , оскільки вже на протязі 40 років проживає в цьому будинку, буває в квартирі ОСОБА_9 1-2 рази на тиждень. Відповідач вже досить давно не проживає в квартирі 14 , він з`їхав від матері ще після закінчення школи, років 20 він точне не проживає у цій квартирі. Коли вона бачила його останній раз, він говорив про те, що у нього все добре, є сім`ї, діти, купив квартиру. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, проживає у квартирі АДРЕСА_6 . Буває в квартирі ОСОБА_9 1-2 рази на місяць, спілкується з донькою позивачки ОСОБА_10 . Відповідача вже понад 20 років не бачила ні в квартирі за місцем реєстрації ні біля будинку.

Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка, відповідач та третя особа зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач ОСОБА_5 є сином позивачки та братом третьої особи.

Факт виділення квартири за адресою: АДРЕСА_7 , у користування підтверджується Ордером на вселення №5947 від 23.09.1985 р., виданим виконавчим комітетом Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва, а саме на вселення: ОСОБА_1 (наймач) з родиною у складі: ОСОБА_5 (син), ОСОБА_5 (донька).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації з вересня 1995 року, відповідач в судовому засіданні цього факту не заперечував. Крім того в судовому засіданні судом було встановлено, що будь-яких витрат по утриманню житла відповідач не несе, у зв`язку із непроживанням відповідача у спірній квартирі виникла проблема зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивач сплачує за власний рахунок та за рахунок доньки, яка також проживає разом із нею в квартирі у зв`язку з чим позивач просить про задоволення позову, на що слід зазначити таке.

Згідно частин 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доводи позивачки про те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні підтверджуються актами перевірки від 10.03.2025 р., 24.10.2024 р., 03.02.2025 р., 09.04.2025 р. про непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_7 , які засвідчені начальником ЖЕД 313 С.О. Лиман.

Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачем у справі на підтвердження того, що він не втратив інтерес до спірної квартири до суду було подано заяву (скаргу) адресовану Деснянському УП ГУНП та заяву (скаргу) адресовану КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" в яких зазначає про те, що він цікавиться житлом, за власний кошт проводив поточний ремонт, купував кухонні меблі. Неодноразово звертався до матері та сестри, щоб вони надали йому платіжні квитанції на оплату витрат за житлово-комунальні послуги, однак останні ігнорують його звернення. Крім того, виявив, що у квартирі змінені вхідні замки, неодноразово звертався до матері та сестри, щоб вони надали йому комплект ключів проте отримав відмову. Останнім часом його матір почала казати йому, що буде звертатися до суду із заявою про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою за адреою: АДРЕСА_7 , таким чином вважає, що своїми діями матір та сестра перешкоджають йому у вільному користуванні квартирою.

Проте судом береться до уваги також і те, що із такими заявами відповідач звернувся лише 31.03.2025 року, до цього не звертався ні до органів поліції ні до КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" з заявами або скаргами про те, що йому чинять перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Відтак, всупереч вищезазначеним нормам закону відповідач не надав суду належних та переконливих доказів які б достеменно підтверджували його не проживання у квартирі з поважних причин з вересня 1995 року. Крім того, матеріали справи містять відомості щодо наявності у відповідача іншого житла, а саме квартири АДРЕСА_3 , яка належить йому на праві власності (а.с. 56) де відповідач проживає разом з дружиною та дітьми, тобто відповідач має житло, гарантоване статтею 8 Конвенції.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт відсутності відповідача у вищевказаній квартирі протягом встановленого законодавством строку без поважних причин. Крім того в судовому засіданні не був підтверджений факт заміни позивачкою замків у вхідних дверях квартири, на який посилався в судовому засіданні відповідач.

Отже, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач надала суду належні та допустимі докази, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які зазначає у позовній заяві у розрізі процесуального закону.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Отже, рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1211.20 грн.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 16.12.2025 р.

Суддя О.М. Панченко