ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Чернівці Справа № 727/4654/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирноексплуатаційного відділу м. Чернівців,

відповідачі: Чернівецька міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата виготовлення повного тексту рішення 20 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівців звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року № 31-09016 (з додатками) виділено Чернівецькому гарнізону земельні ділянки у натурі для потреб оборони та надання обласному виконавчому комітету спільно з виконавчим комітетом міської ради та начальником гарнізону проєктів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року №629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району» Провадження №22-ц/822/746/25

видано державний акт на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району, у тому числі, державний акт на право користування землею на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 , площею 5,9 га.

Вищевказаним рішенням виконавчого комітету міської ради визначено, що вирахування площ здійснювалось за координатами, ув`язка теодолітних ходів проводилась замкнутими полігонами, система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району передаються наступні площі: №36 5,9 га.

Відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району до Чернівецького міського виконавчого комітету була передана земельна ділянка площею 5,0 га. У вказаному акті зазначається «наявність та якісний стан будівель та споруд будівель немає» (т.1 а.с.169-170).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б №037683, виданого 01 березня 1980 року Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Директивою Міністра оборони України від 20 квітня 2005 року №Д-322/1/010 Чернівецьку квартирну експлуатаційну частину району реформовано у квартино-експлуатаційний відділ м. Чернівців.

Зазначеним державним актом на право постійного користування землею підтверджується право держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України як органу управління та квартино-експлуатаційного відділу м. Чернівців як користувача земельної ділянки відповідного права на неї. Відсутність реєстрації відповідного права не позбавляє державу права на розпорядження земельною ділянкою.

На підставі пункту 5.4, 8.8 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19 грудня 2017 року №680, спеціалістами квартино-експлуатаційного відділу м. Чернівців 12 червня 2018 року було виявлено та складено акт про самовільне зайняття земель оборони або нерухомого військового майна військового містечка № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9000 га. Згідно з актом самовільного зайняття земель оборони або нерухомого військового майна виявлено самовільне будівництво ОСОБА_1 будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,1796 га.

В подальшому, було з`ясовано, що рішенням 53 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 липня 2014 року №1300, у тому числі ОСОБА_1 , надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки площею 0,0800 га по АДРЕСА_2 безоплатно у власність.

03 листопада 2014 року рішенням 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1392 ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0876 га по АДРЕСА_2 , кадастровий №:14:002:1068, з визначенням цільового призначення: для індивідуального садівництва.

25 вересня 2014 року рішенням 55 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1361, зокрема, ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки площею 0,0800 га, по АДРЕСА_3 безоплатно у власність.

31 серпня 2015 року рішенням 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1706 ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0920 га по АДРЕСА_3 , кадастровий №:14:002:1087, з визначенням цільового призначення: для індивідуального садівництва.

Вказував, що Чернівецька міська рада не мала правових підстав для розпорядження вищевказаними земельними ділянками та на передачу їх фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи дозволу на передачу у комунальну, приватну власність, добровільної відмови від земельної ділянки не надавало та вказана земля не відчужувалась.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року серії та номеру НАР558907/реєстровий №8714/ придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0920 га по АДРЕСА_3 , кадастровий №:14:002:1087.

Об`єднавши зазначені вище земельні ділянки, 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно з індексним номером 49799505, а саме: на земельну ділянку, площею 0,1796 га, кадастровий № :14:002:1094, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва.

29 травня 2017 року пунктом 1 рішення 29 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №729 «Про затвердження юридичним та фізичним особам проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення» ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,1796 га, кадастровий № :14:002:1094, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за рахунок власної земельної ділянки, наданої для індивідуального садівництва. Цим пунктом рішення органу місцевого самоврядування вказаній земельній ділянці присвоєно поштову адресу АДРЕСА_5 .

Разом з цим, ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством оборони України земельна ділянка площею 0,1796 га військового містечка № НОМЕР_1 до комунальної власності не передавалась, оскільки існує особливий, передбачений законодавством порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням. Отже, оспорювані рішення Чернівецької міської ради, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , є недійсними, оскільки видані з порушенням положень закону.

Оскільки квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівців, який є бюджетною установою та складовою частиною Збройних сил України і підпорядкований Міністерству оборони України, з позовом за захистом інтересів держави не звернувся, Міністерство оборони України також не вчинило таких дій, тому виходячи з потреби захисту майнових інтересів держави у сфері земельних відносин, саме у прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівців наявне право на звернення до суду з цим позовом.

Згідно з висновком земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року №29380/20-41 площа накладення земельної ділянки за кадастровим №:14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування у квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01 березня 1980 року Б №037683, складає 0,1788 га.

З врахуванням викладеного заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівців просив суд:

визнати недійсним пункт 7 додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року № 1392, яким ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку;

визнати недійсним пункт 30 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706, яким ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року серії та номер НАР558907/реєстровий № 8714, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , у частині права на земельну ділянку площею 0,1788 га.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним п. 7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року №1392 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнано недійсним п. 30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року №1706 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань».

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року договір купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер НАР558907/реєстровий №8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, в частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер :14:002:1094) з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку.

Вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, й помилково прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка є ділянкою Міністерства оборони України.

Наголошує, що судом залишено поза увагою, що зазначений Технічний звіт виконаний в умовній системі координат без прив`язки до державної чи місцевої системи координат, що унеможливлює відмовлення меж в натурі на місцевості. Крім того, схема прив`язки меж до твердих контурів чи координати межових знаків, а також межові знаки і огорожа на місцевості відсутні, що унеможливлює їх відновлення. Умовну (її ще називають місцевою або довільною) систему прямокутних координат застосовують під час точних знімань невеликих ділянок місцевості, рівневу поверхню яких можна вважати площиною, тобто знімати без урахування кривизни Землі.

Вказує на те, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б №037683 площа земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 становить 5,9000 га. До Державного акту змін не вносилось, а відтак земельної ділянки площею 0,9000 га, про яку вказує позивач, не існує взагалі - її ніхто не формував.

Звертає увагу на те, що у рішенні неправомірно керується висновком земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року №29380/20-41, складеного на виконання ухвали суду першої інстанції.

У висновку експертів №29380/20-41 зазначено, що площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01 березня 1980 року Б №037683, складає 0,1788 га; конфігурація земельної ділянки багатокутник.

Крім того, у висновку №29380/20-41 зазначено, що експертами встановлено, що для проведення експертизи по поставлених питаннях наявних відомостей недостатньо та листом від 02.12.2020 року № 29380/20-41 направлено клопотання експерта стосовно надання додаткових матеріалів, а саме:

- копію державного акту на право постійного користування землею Б №037683 в повному обсязі, належної якості (з читабельним текстом та у відповідному маштабі), з описом меж земельної ділянки;

- координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, які визначені технічним звітом по встановленню зовнішніх меж землекористування Чернівецької КЕЧ району в м. Чернівці і видачі державних актів на право користування землею (Книга 1-2), перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63) в повному об`ємі із семизначних цифр до коми, по можливості в електронному вигляді (файли формату in4, xml або docx, xlsx);

- координати поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки площею 5,9 га, перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63) в повному об`ємі із семизначних цифр до коми, по можливості в електронному вигляді (файли формату in4, xml або docx, xlsx);

- копії рішень Чернівецької міської ради, яким КЕВ м. Чернівці згідно із відомостями державного акту на право постійного користування землею Б №037683, припинено право постійного користування частинами земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га;

- координати поворотних точок (кутів) меж вказаних частин земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63) в повному об`ємі із семизначних цифр до коми, по можливості в електронному вигляді (файли формату in4, xml або docx, xlsx);

- у разі неможливості надання координати поворотних точок (кутів) меж вказаних частин земельних ділянок, надати графічні матеріали меж частин цих земельних ділянок, з урахуванням яких КЕЧ м. Чернівці Чернівецькою міською радою було припинено право постійного користування частин земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га.

Таким чином, експертами у висновку №29380/20-41 визнано відсутність координат поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , площею 5,9 га, перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63), без яких проведення експертизи неможливе, а на дату проведення експертизи КНДІСЕ не отримано додаткових відомостей та матеріалів, зазначених в клопотанні (зазначено у висновку експертів) та в порушенні вимог п.1.13., 4.10. Інструкції експертами проведена експертиза за наявними матеріалами.

Вказує, що у цій справі позивачем обраний неналежний спосіб захисту.

Звертає увагу апеляційного суду й на те, що судом першої інстанції задоволено позов заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону, однак військової прокуратури Чернівецького гарнізону не існує.

Чернівецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону у відзиві на апеляційну скаргу просить таку залишити без задоволення, рішення суду без змін.

У відзиві Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Чернівецька міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить її задовольнити, рішення суду скасувати на ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Крім іншого, міська рада вказує на порушення експертом пп.1.13., пп.4.10 при проведенні експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд вказав наступне.

Щодо порушення прав позивача.

Суд встановив, що Чернівецькій міській раді ще з 1997 року було відомо, що спірна земельна ділянка, площею 0,9 га, яка залишилась у користуванні Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці, перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України, а отже, міській раді було відомі площа і точне місцезнаходження та конфігурацію спірної земельної ділянки.

Вказав, що Чернівецька міська рада не мала жодних правових підстав для розпорядження вищевказаними земельними ділянками (кадастровий номер :14:002:1068, :14:002:1087), та, відповідно, передавати їх фізичним особам безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи дозволу на передачу у комунальну (приватну) власність, добровільної відмови від даної земельної ділянки не надавало та вказана земля не відчужувалась.

Разом з цим, ані Кабінетом Міністрів України, ані Міністерством оборони України земельна ділянка площею 0,9 га військового містечка № НОМЕР_1 до комунальної власності не передавалась, оскільки існує особливий, передбачений законодавством порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням.

Матеріали справи також містять інші докази щодо розташування та конфігурації спірної земельної ділянки, зокрема, рішення виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року №31-09016, яким підтверджено відведення земельних ділянок в натурі для потреб оборони; рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року №629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району», яким підтверджено факт затвердження складених матеріалів про видачу державних актів на право користування землею по об`єкту №36, площею 5,9 га; технічний звіт Чернівецького філіалу «Укрземпроект», яким, у тому числі, підтверджуються межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , відомість вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту №36.

Щодо способу захисту.

Суд під час розгляду цієї справи зробив висновок, що право власності держави на спірну ділянку не припинилось, оскільки земельна ділянка була оформлена ОСОБА_1 неправомірно, оскільки взагалі не могла бути передана у приватну власність фізичній особі.

Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернівці, що не втратив володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_1 , суд розглянув справу за правилами негаторного позову.

Беручи до уваги положення ст.11 ЦК України, ст.ст.78, 116, 122 ЗК України та враховуючи рішення Конституційного суду від 16.04.2009 № 7-рп/2009, дійшов висновку, що у зв`язку із прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин, відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст.16 ЦК України та пред`являтися до суду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єктом владних повноважень.

Виходячи із викладеного, вказав, що право користування спірною земельною ділянкою Чернівецької КЕЧ району, набуте КЕВ м. Чернівці в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Аналогічну правову позицію викладено Верховним судом України у постанові від 21.09.2011 у справі № 6-14цс11.

Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання недійсним п.7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року №1392 та визнання недійсним п.30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706, суд вважав, що Міністерство оборони України як орган управління майном згоди на припинення права постійного користування та надання у приватну власність частини земельної ділянки, площею 0,9 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (що захується за Міністерством оборони України по КЕВ в м. Чернівці) не давав.

Разом з тим, всупереч наведеному, Чернівецька міська рада розпорядилась землями оборони згідно з п.7 Додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 3 листопада 2014 року №1392 передано ОСОБА_1 безоплатно у власність 0,0876 га за адресою АДРЕСА_1 , та згідно з п.30 Додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року №1706 - передано ОСОБА_2 безоплатно у власність 0,0920 га за адресою АДРЕСА_1 , шляхом винесення рішень, законність яких є предметом розгляду у цій справі.

Таким чином, передача земельних ділянок згідно з оскаржуваними рішеннями Чернівецької міської ради порушує охоронювані законом права позивача, що діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, на користування спірною земельною ділянкою, а тому земельна ділянка, передана на підставі незаконних рішень, підлягає поверненню у власність держави.

У свою чергу, позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року з індексним номером 49799505, в частині відчуження земельної ділянки, площею 0,1788 га (кадастровий номер :14:002:1094) з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , та визнання недійсним укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер НАР558907/реєстровий №8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними.

Також, суд першої інстанції зазначив, що спірна земельна ділянка, що належить до земель оборони, не могла бути предметом правочину між приватними особами, зокрема між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в силу вимог закону не набули жодних прав на земельні ділянки кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087, кадастровий номер :14:002:1068 та, в подальшому, на земельну ділянку кадастровий номер :14:002:1094.

Існування договору є юридичною перешкодою у реалізації державою правомочностей користування та розпорядження ділянкою.

З огляду на вищевикладене, прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 вересня 2015 року серії та номер НАР558907/реєстровий №8714, площею 0,0920 га (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1087), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно із ст. 21, ч. ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Щодо пропорційності легітимної мети втручанню у право власності.

Суд першої інстанції зробив висновок, що застосований захід втручання у право на мирне володіння майном сумісний із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки це втручання ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є пропорційним цій меті, враховуючи, що у даному випадку дотримано справедливої рівноваги між державними інтересами у сфері забезпечення обороноздатності країни та інтересами окремо взятої особи. Крім того, вказане втручання переслідує легітимну мету щодо відновлення контролю держави за майном у вигляді земель оборони, що мають обмежену оборотоздатність та цільове призначення, а також можуть перебувати виключно в державній власність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення наведеним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної ради депутатів трудящих від 28 листопада 1952 року №31-09016 (з додатками) виділено Чернівецькому гарнізону земельні ділянки у натурі для потреб оборони та надання обласному виконавчому комітету спільно з виконавчим комітетом міської ради і начальником гарнізону проєктів про виділення земельних ділянок для навчальних цілей (т1. а.с.20-23).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1978 року №629/20 «Про видачу державних актів на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району» вирішено видати державні акти на право користування землею Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району, у тому числі, на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею 5,9 га. Наведеним рішенням було визначено, що вирахування площ здійснювалось за координатами. Ув`язка теодолітних ходів проводилось замкнутими полігонами. Система координат умовна. Для видачі державних актів Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району передаються наступні площі: №36 5,9 га. Відповідно до акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка 1997 року від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району до Чернівецького міського виконавчого комітету була передана земельна ділянка, площею 5,0 га. У вказаному акті зазначається «наявність та якісний стан будівель та споруд будівель немає» (т.2 а.с.27).

Відповідно до державного акту на право користування землею від 01 березня 1980 року серії Б №037683 та Плану границь землекористування Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району, що є додатком до зазначеного акту Чернівецькій квартирно-експлуатаційній частині району була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка для господарських потреб, загальною площею 112,3 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,9000 га, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24-27).

Згідно з геодезичним журналом і абрисом теодолітної зйомки Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району Чернівецьким філіалом «Укрземпроекту» було встановлено межі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 . Вказане зафіксовано і протоколом меж земельної ділянки від 11 жовтня 1978 року. Наведене підтверджується Відомістю вирахування координат точок теодолітних ходів по об`єкту № НОМЕР_1 Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району від 05 серпня 1977 року та актом передачі будівлі.

Згідно з Технічним звітом Чернівецького філіалу «Укрземпроект» від 26 лютого 1981 року встановлено конкретні межі землекористування Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району на земельні ділянки, до складу яких входила і спірна земельна ділянка (т.1 а.с.157).

Відповідно до акту прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка № НОМЕР_2 від 20.11.1996 року (затвердженого начальником КЕЧ 20.11.1997 року та начальником відділу земельних ресурсів м. Чернівці 21 листопада 1997 року), передано 5 га земель військового містечка № НОМЕР_1 без будівель від Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району у комунальну власність Чернівецькому міськвиконкому. Також, відповідно до вказаного акту та схеми, що є додатком до нього, у користуванні Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району залишається ще 0,9 га земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_6 (т.1 а.с.169-170).

Згідно з витягом з Директиви Міністра оборони України від 20 квітня 2005 року №Д-322/1/010 квартирноексплуатаційний відділ м. Чернівців є правонаступником Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району.

Надалі, рішенням 53 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 липня 2014 року №1300, у тому числі, ОСОБА_1 , надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки площею 0,0800 га по АДРЕСА_2 безоплатно у власність (т.1 а.с.31-32).

03 листопада 2014 року рішенням 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1392 ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0876 га по АДРЕСА_2 , кадастровий №:14:002:1068, з визначенням цільового призначення: для індивідуального садівництва (т.1 а.с.36-39).

25 вересня 2014 року рішенням 55 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1361, зокрема, ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки площею 0,0800 га по АДРЕСА_3 безоплатно у власність (т.1 а.с.40-41).

31 серпня 2015 року рішенням 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №1706 ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,0920 га, по АДРЕСА_3 , кадастровий №:14:002:1087, з визначенням цільового призначення: для індивідуального садівництва (т.1 а.с.44-45).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0920 га по АДРЕСА_3 , кадастровий №:14:002:1087.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року серії та номеру НАР558907/реєстровий №8714/ придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0920 га по АДРЕСА_3 , кадастровий №:14:002:1087.

Об`єднавши зазначені вище земельні ділянки, 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно з індексним номером 49799505, а саме: на земельну ділянку площею 0,1796 га кадастровий номер :14:002:1094, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва.

29 травня 2017 року пунктом 1 рішення 29 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №729 «Про затвердження юридичним та фізичним особам проектів відведення земельних ділянок зі зміни цільового призначення» ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,1796 га, кадастровий №:14:002:1094, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01, за рахунок власної земельної ділянки, наданої для індивідуального садівництва. Цим пунктом рішення органу місцевого самоврядування вказаній земельній ділянці присвоєно поштову адресу АДРЕСА_5 (т.1 а.с.51).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек і заборон відчуження об`єкту нерухомого майна вбачаються відомості щодо житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094), власником є ОСОБА_1 (т.1 а.с.52).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :14:002:1094) є ОСОБА_1 (т.1 а.с.53).

Відповідно до листа військовому прокурору Чернівецького гарнізону від 14 червня 2019 року, не вірно складено абрис і вказано в державному акті на право постійного користування землею від 01 березня 1980 року серії Б №037683 проміри довжини до магістральних ліній, а також те, що має місце невідповідність меж земельних ділянок, аналогічне вбачається з топогеодезичного знімання військового містечка НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (по факту використання).

У листі з додатками від 14 червня 2019 року №410 зазначено, що спеціалістами військової частини НОМЕР_3 були проведені геодезичні роботи по виміру меж військового містечка № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 . Такі обміри проводились по факту використання земельної ділянки, а саме по периметру огорожі, і встановлено невідповідність площі, зазначеної в державному акті серія Б № 037683, оскільки у ньому площа земельної ділянки вказана невірно або проміри довжин до магістральних та за магістральних ліній вказані невірно, а також невірно складений абрис з промірами меж земельної ділянки, площею 0,9 га.

З акту про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 12 червня 2018 року вбачається, що 12 червня 2018 року унаслідок перевірки комісією квартирноексплуатаційного відділу м. Чернівців було виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_1 , орієнтовною площею 0,1796 га, унаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться у приватній власності (кадастровий №:14:002:1094).

Актом про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони від 24 вересня 2018 року встановлено, що 24 вересня 2018 року унаслідок перевірки комісією квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівців було виявлено самовільне зайняття земель оборони ОСОБА_1 , орієнтовною площею 0,0634 га, унаслідок накладення земель оборони на землі, що знаходяться в її приватній власності (кадастровий №:14:002:1090).

У відповідності до висновку земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 30 серпня 2022 року №29380/20-41, складеного на виконання ухвали суду першої інстанції, площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці відповідно до державного акту на право користування землею від 01 березня 1980 року №037683, складає 0,1788 га.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ч.ч.1, 2 статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Частинами першою-четвертою статті 77 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення міською радою) визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Аналогічне поняття земель оборони наведено також у статті 1 Закону України «Про використання земель оборони», який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.

Відповідно до положень Закону України «Про оборону України» та «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерства оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Ураховуючи правовий режим земель оборонного значення, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особам є отримання згоди на це Міністерства оборони України (аналогічний за змістом висновок наведено у пунктах 44-65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №924/174/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2018 року у справі

№916/3727/15 зазначила про те, що оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, які знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається ними, тому повноваження по розпорядженню цією земельною ділянкою не належали відповідній міській раді, яка видала оспорюване рішення з перевищенням повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другої статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У частині першій статті 153 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення міською радою), передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони», про що вказано у частині п`ятій статті 20 ЗК України.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони (пункт в частини четвертої статті 84 ЗК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Категорії земель визначають цільове призначення земельної ділянки та встановлюють певні обмеження та можливості щодо її використання.

Приписи статті 18 ЗК України визначили, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Законодавець у приписах статті 19 ЗК України встановив, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на дев`ять категорій (землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що усі землі в межах території України за основним цільовим призначенням належать до певної категорії, жодна земельна ділянка не може бути без віднесення її до певної категорії.

Водночас правовий режим земель це комплекс правових норм, що регулюють використання та охорону земель певної категорії, включаючи права та обов`язки землекористувачів.

Категорія земель є більш загальним поняттям, що характеризує землю за її основним цільовим призначенням, визначеним законом. Правовий режим земель передбачає більш детальний виклад правил використання та охорони земель певної категорії, який охоплює, зокрема, обмеження на використання землі.

Главою 18 «Обмеження прав на землю» ЗК України визначено, що з метою обмеження використання певних категорій земель можуть встановлюватися охороні зони (стаття 112), зони санітарної охорони (статті 113), санітарно-захисні зони (стаття 114), зони особливого режиму використання земель (стаття 115).

Особливий режим використання земель це встановлені законом обмеження і правила щодо використання земель на певних територіях, які мають особливе значення або потребують спеціального захисту.

Кожна категорія земель має свій правовий режим, тобто певні обмеження та можливості щодо використання. Водночас для певної категорії землі закон може передбачати особливий режим використання, який встановлюється для різних цілей, зокрема для забезпечення функціонування певних об`єктів, охорони державного кордону.

Категорія земель визначає загальне цільове призначення, а особливий режим використання конкретизує правила використання та охорони земель, що належать до певної категорії.

Отже, саме належність земельних ділянок до тієї чи іншої категорії земель зумовлює встановлення у їхніх межах особливого режиму використання землі.

При зверненні до суду з позовом сторона позивача вказувала на те, що спірна земельна ділянка є власністю держави, а незаконне володіння та користування такої іншими особами завдає шкоду.

Так, в процесі розгляду справи судом першої інстанції 20.10.2020 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз і покладено на вирішення такої питання: чи є накладення частини земельної ділянки площею 0,1796 га, зареєстрованої за ОСОБА_1 , якій присвоєно кадастровий номер :14:002:1094, на земельну ділянку, що перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України та перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року серії Б №037683?; якщо накладається, то вказати розміри, площу та конфігурацію? (т.2 а.с.226-227).

Проведеною КНДІСЕ експертизою від 30.08.2022 року №29380/20-41 зроблено висновок, що площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :14:002:1094 на земельну ділянку, що перебуває на праві постійного користування КЕВ м. Чернівці відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року серії Б №037683, складає 0,1788 га, конфігурація земельної ділянки- багатокутник.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц зазначено, що для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Підтвердження обставин накладення однієї земельної ділянки на іншу може бути відповідна земельно-технічна експертиза (постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №372/2650/17, від 15 вересня 2021 року у справі №570/1721/20, від 13 квітня 2022 року у справі №738/46/20, від 19 березня 2025 року у справі №569/2168/23).

Отже, стороною позивача доведено накладення земельної ділянки відповідача на землі, які належать Міністерству оборони та перебуває в постійному користуванні КЕВ м. Чернівці.

Доводи апелянта та Чернівецької міської ради з приводу порушення експертом пп.1.13 та 4.10 Інструкції «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», є неспроможними.

Так, в абз.7 пункту 1.13. обумовлено, що у разі невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

У п.4.10. зазначено, що якщо експерт порушив клопотання про надання йому додаткових матеріалів, але протягом сорока п`яти календарних днів не отримав відповіді, він письмово повідомляє орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість надання висновку.

Дійсно, у грудні 2020 року КНДІСЕ направило до суду першої інстанції клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, де для проведення досліджень просив надати: копію державного акту на право користування землею Б №037683 в повному обсязі, належної якості (з читабельним текстом та у відповідному маштабі), з описом меж земельної ділянки; координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, які визначені технічним звітом по встановленню зовнішніх меж землекористування Чернівецької КЕЧ району в м. Чернівці і видачі державних актів на право користування землею (книга 1-2), перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63), в повному об`ємі із семизначних цифр до коми, по можливості в електронному вигляді (файли у перерахованих форматах); координати поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки площею 5,9 га, перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63), в повному об`ємі із семизначних цифр до коми; копії рішень Чернівецької міської ради, якими КЕВ м. Чернівці згідно із відомостями державного акту на право постійного користування землею Б №037683, припинено право постійного користування частинами земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га; координати поворотних точок (кутів) меж вказаних частин земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га, перераховані в координати геодезичної системи координат 1963 року (SC63), в повному об`ємі із семизначних цифр до коми; у разі неможливості надання координат поворотних точок (кутів) меж вказаних частин земельних ділянок, з урахуванням яких КЕЧ м. Чернівці Чернівецькою міською радою було припинено право постійного користування частинами земельних ділянок площами 0,7208 га та 3,6378 га.

В листі, крім іншого, експерт вказав, що відповідно до пп.1.13, 4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ 08.10.1998 року №53/5, у разі незадоволення клопотання експерта у строк 45 календарних днів, ухвала від 20.10.2020 року буде виконана за наявними матеріалами або буде залишена без виконання.

Наведене свідчить про те, що експерт не був категоричним у своєму рішенні при витребуванні необхідних йому для проведення експертизи письмових документів щодо неможливості проведення експертизи за їх відсутності, та після неотримання таких додаткових матеріалів у встановлений строк прийняв рішення проводити експертизу за наявними матеріалами.

Наведене спростовує доводи апелянта й Чернівецької міської ради з приводу недотримання згаданої вище інструкції експертом при проведенні судової земельно-технічної експертизи у цій справі.

Інші доводи апелянта та міської ради про неможливість проведення експертизи без належних вихідних даних не охоплюються юридичними знаннями, а відносяться до спеціальних технічних знань в галузі землеустрою, отже оцінка таким доводам на спростування викладених обставин можлива виключно шляхом залучення відповідних фахівців (експертів, спеціалістів), правом на що учасниками справи (зацікавленими в цьому) у процесуальний спосіб не використано.

Що стосується доводів з приводу того, що суд не звернув уваги, що відповідно Державного акту на право постійного користування землею від 01.03.1980 року Б № 037683 площа земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 становить 5,9000 га, зміни до нього не вносилось, а відтак земельної ділянки площею 0,9000 га, про яку вказує позивач, не існує взагалі - її ніхто не формував, то вказаний довід є безпідставним, оскільки на вказаний час самого поняття «формування земельної ділянки» не існувало в законодавстві України.

Земельні ділянки почали формуватися як окремі об`єкти з визначеними площею та межами після жовтня 2001 року.

Отже, апеляційний суд, усуваючи недоліки судів попередніх інстанцій у цій справі щодо дослідження доказів, на які звернув увагу Верховний суд, констатує, що Міністерство оборони України є власником спірної ділянки 0,9 га зі складу 5,9 га, на яку накладається земельна ділянка площею 0.1788 га з належних 0.1792 га ОСОБА_1 .

Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що міській раді були відомі точне місцезнаходження та конфігурація земель розміром 5 га і 0,9 га, які були виділені з 5,9 га, на що звертав увагу прокурор (позивач), то такі висновки зроблені на припущеннях, оскільки Верховний суд у цій справі таких висновків не робив, а реальний (технічний) поділ земельної ділянки 5,9 га відповідно до вимог землеустрою станом на 1997 рік не проводився.

Стосовно доводів апелянта про те, що військової прокуратури Чернівецького гарнізону не існує, колегія суддів вказує наступне.

Згідно Наказу №66 Офісу Генерального Прокурора від 05 лютого 2020 року було перейменовано юридичну особу «Військова прокуратура Західного регіону України» у «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону» (т.3 а.с.32-34).

Крім того, згідно копії наказу №3ш Офісу Генерального Прокурора від 17 лютого 2021 року у зв`язку із утворенням з 15.03.2021 року спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері і припиненням діяльності шляхом реорганізації військових прокуратур гарнізонів внесено зміни до структур та штатних розписів спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері, серед яких була й військова прокуратура Чернівецького гарнізону (а.с.35-38).

Отже, доводи апелянта є неспроможними, оскільки на час звернення до суду з позовом у цій справі військова прокуратура Чернівецького гарнізону існувала та в подальшому була реорганізована.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу належності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсними: пункту 7 додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року № 1392, яким ОСОБА_1 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку; пункту 30 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706, яким ОСОБА_2 затверджено проєкт відведення і передано безоплатно у власність спірну земельну ділянку; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 2015 року серії та номер НАР558907/реєстровий № 8714, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , у частині права на земельну ділянку, площею 0,1788 га.

На думку позивача, спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та Чернівецька міська рада не мала права передавати її у власність третій особі.

Отже, позовні вимоги заявлено позивачем, у тому числі, з підстав порушення відповідачем передачі земельної ділянки, яка не належала останньому.

Проте, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнати недійсним пункту 7 додатку 4 рішення 56 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 03 листопада 2014 року №1392, пункту 30 додатку 4 рішення 68 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 31 серпня 2015 року № 1706 не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди, як і похідні від них вимоги про визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки й свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд зазначає, що задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально (дієво) відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.

Коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який був до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала потреба повторного звернення до суду.

Так, серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах №911/2034/16 (пункт 46) та№ 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17.

Також, апеляційний суд зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18.

У постанові ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц перелічено засновки, необхідні для висновку про дотримання чи недотримання принципу процесуальної економії.

Так, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23 зазначено наступне.

«…94. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних (а так само інших зобов`язальних) відносин, і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У такому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, визначених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

95. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц та інших.

96. Основна ідея, яка була реалізована Верховним Судом у згаданих судових рішеннях, полягає у тому, що для застосування такого дійсно ефективного та правомірного способу захисту права власності, як віндикація, не вимагається дезавуювати (скасовувати, визнавати незаконними, недійсними тощо) усі проміжні рішення та правочини, на підставі яких чи у зв`язку з виконанням яких попередні набувачі спірного майна ставали їх зареєстрованими власниками.

97. Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є неодмінним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц)…».

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 року у справі №925/642/19, від 10.04.2024 року у справі №496/1059/18).

Крім того, за висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 березня 2024 року у справі №904/192/22, від 22 червня 2021 року у справі №908/924/20, від 23 квітня 2024 року у справі №910/75/23, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Отже, за таких обставин судова колегія вважає, що позов у цій справі не підлягав задоволенню, у зв`язку з обранням неналежного спосіб захисту з боку позивача.

Належним способом захисту порушеного права є пред`явлення віндикаційного позову.

На зазначені обставини та сталу судову практику суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого захистив порушене право у неефективний спосіб.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав наведених в мотивах цієї постанови.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 11525,99 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу земельної ділянки та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 11 525,99 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк