Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1985/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 16 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/1985/24 за позовом представника Приватного акціонерного товариства «Українська генетична компанія» до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: державний реєстратор Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області Гур`єва Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Фещенко Алла Сигизмундівна, громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання недійсним рішення сільської ради, витребування земельних ділянок,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Земконсалтинг» на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року представник Приватного акціонерного товариства «Українська генетична компанія» (далі ПАТ «Українська генетична компанія», позивач) звернувся з даним позовом.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 травня 2025 року вказану справу об`єднано в одне провадження зі справами № 278/1985/24, № 278/203/25 та присвоєно загальний номер справи № 278/1985/24.

Під час розгляду даної справи, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,5 га, з кадастровим номером :08:001:2788, зареєстрованої за ТОВ «Партнер Земконсалтинг», 1, та накладення заборони щодо розпорядження та користування земельною ділянкою, а також зміни конфігурації або її цілісності, знищення насаджень.

Також просив заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Державним кадастровим реєстратором, уповноважених на внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, для відображення на Публічний кадастровій карті України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, проводити (здійснювати) будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки та заборонити її відчуження.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Земконсалтинг» (далі ТОВ «Партнер Земконсалтинг») просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Представник вказує, що спірна земельна ділянканалежить на праві власності ТОВ «Партнер Земконсалтинг».

У той же час, суд першої інстанції володіючи цією інформацією, не залучив до участі у вирішенні цього питання власника земельної ділянки, чим порушив його права.

Вищевказані обставини свідчать про те, що місцевий суд, накладаючи арешт на спірну земельну ділянку, вийшов за межі своїх дискреційних повноважень.

Крім того, наявність самого по собі позову ПАТ «Українська генетична компанія» в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки суд

мав би врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, в тому числі ТОВ «Партнер Земконсалтинг», права якого можуть бути порушені.

У відзиві представник позивача просить ухвалу місцевого суду, як таку, що постановлена із дотримання норм процесуального права залишити без мін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник ПАТ «Українська генетична компанія» апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін і надав пояснення, які відповідають доводам поданого ним відзиву на скаргу.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності факту наявності між сторонами спору, суті позовних вимог, взяв до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

За змістом статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту.

При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У правовому висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів спірна земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:2788, площею 1,5 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, належить на праві власності ТОВ «Партнер Земконсалтинг», код ЄРДПОУ 45770971, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79206821, від 31 травня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. (а.с.6).

За таких обставин накладення арешту на чуже майно суперечить вимогам статей 149150 ЦПК України та порушує права власника цього майна, що унеможливлює застосування відповідного заходу забезпечення позову.

Оскільки майно, на яке заявник просить накласти арешт, належить особі, яка на момент постановлення ухвали (23 вересня 2025 року) не була стороною у справі, та будь-яких правових підстав для обмеження прав цієї особи не наведено й не доведено, заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягала до задоволення.

Суд першої інстанції належної уваги на це не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, незважаючи на те, що матеріали справи містять докази того, що спірна земельна ділянка належить на праві власності ТОВ «Партнер Земконсалтинг».

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви представника Приватного акціонерного товариства «Українська генетична компанія» про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Земконсалтинг» задовольнити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви представника Приватного акціонерного товариства «Українська генетична компанія» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 11 грудня 2025 року.