справа №756/9869/25
провадження № 22-з/824/1559/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

5 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви зазначав, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із заявником, що підтверджується ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини. Наразі саме ОСОБА_1 утримує дитину та несе всі витрати, пов`язані з таким утриманням, тому саме йому належить право вимагати сплати аліментів та, відповідно, у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що спір щодо проживання і виховання дитини не вирішений, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про визнання судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із указаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою.

26 листопада 2025 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Косянчук Л.Г. про забезпечення позову на підставі п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, в якій заявник просить зупинити стягнення аліментів на підставі судового наказу № 756/9869/25 від14 липня 2025 року виданого Оболонським районним судом міста Києва (дата видачі судового наказу 27 серпня 2025 року) про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 01 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року у справі №756/9869/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 14 липня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи подану заяву, представник посилається на те, що 5 вересня 2025 року на виконання судового наказу Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року у справі N° 756/9869/25, головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анною Валеріївною було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким станом на 5 вересня 2025 року нараховано 170 776 грн. Таким чином, з урахуванням факту стягнення судом першої інстанції аліментів за минулий період (з 1 грудня 2022 року) автоматично виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 170 776 грн.

Вважає, що у разі незастосування такого заходу забезпечення, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документу (наказу), до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі по суті спору вся заборгованість може бути стягнута, адже здійснення виконавчого провадження триває, водночас заборгованість стосується аліментних платежів, тому згідно з нормами статті 445 ЦПК України кошти не можуть бути повернуті примусово від заявниці, що фактично нівелює можливе рішення суду про задоволення апеляційної скарги.

Вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 167 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Аналіз наведених норм свідчить, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ. При цьому, судовий наказ одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом. Такий вид цивільного судочинства спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи.

Одночасно, певні процесуальні інститути, притаманні позовному провадженню, не можуть застосовуватися при видачі судового наказу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, нормами процесуального права не передбачена можливість застосування інституту забезпечення позову у наказному провадженні, а крім того, і є недоцільним, враховуючи строки розгляду заяви про видачу судового наказу.

Подаючи заяву про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 - адвокат Косянчук Л.Г. не врахувала, що заява про видачу судового наказу вже розглянута і суддею виданий судовий наказ, тобто судове рішення вже ухвалене і підстави для забезпечення його виконання відсутні.

Фактично у заяві представника ОСОБА_1 - адвоката Косянчук Л.Г. ставиться питання про зупинення виконання судового наказу, однак нормами процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову, такі заходи не передбачені.

Посилання адвоката Косянчук Л.Г. на положення п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вказана норма не передбачає можливості зупинення виконання виконавчого документа, яким є судове рішення - судовий наказ.

Виходячи з вищевикладеного, заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 153, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба