ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/974/25

Провадження № 22-ц/820/2506/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2025 року, суддя Никифоров Є.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В травні 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9726462 від 17.04.2024 у розмірі 42237,02 грн. та судових витрат.

На обґрунтування позову вказало, що 17.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору.

Позичальник за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт первісного кредитора та ознайомилася з актуальною редакцією Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (далі Правила).

Після чого ОСОБА_1 виявила бажання отримати кошти, зареєструвалася на сайті кредитодавця (далі Сайт), під час чого пройшла процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту, тобто вказала свої особисті персональні ідентифікаційні дані.

Первісним кредитором здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача згідно з вимогами, встановленими постановою «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що передбачено та погоджено умовами кредитного договору.

Згідно з Правилами, до укладення кредитного договору позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано паспорт споживчого кредиту.

Оскільки відповідач погодилася з умовами, запропонованими в паспорті споживчого кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, первісний кредитор сформував та надав відповідачу оферту щодо укладення кредитного договору.

Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 75843, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами.

Після здійснення акцепту позичальником, кредитодавець наклав на кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника з кваліфікованою електронною позначкою часу.

На виконання умов кредитного договору, 17.04.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що також підтверджує прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця.

21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договором.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у останньої за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 42237,02 грн., що складається з 14410 грн. заборгованості по кредиту, 27827,02 грн. заборгованості по процентам.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26.09.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-9726462 від 17.04.2024 у розмірі 42237,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

У мотивувальній частині свого рішення суд зазначив, що кредитний договір №00-9726462 було укладено між сторонами 17.04.2024, тобто в межах перших 120 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», коли максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%. Тобто, умови кредитного договору щодо денної процентної ставки при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі наявності) 2,5% та денної процентної ставки у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку 2,4%, не суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», які були чинні на дату укладення договору. Оскільки умови кредитного договору є чинними протягом всього строку дії кредитного договору, їх зміна в односторонньому порядку заборонена, сторонами не надано доказів внесення змін до договору після його укладення, тому нарахування процентів за денною процентною ставкою 2,5% є правомірним та не суперечить вимогам закону.

Суд погодився з доводами представника відповідача про неправомірність доводів позивача щодо нарахування штрафних санкцій у зв`язку із законодавчою забороною їх стягнення у відповідності з вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. В той же час суд звернув увагу відповідача, що вимоги про стягнення штрафних санкцій у позові заявлено не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір стягнутої заборгованості зі сплати процентів та змінити розподіл судових витрат.

На обґрунтування скарги відповідач зазначила, що оскільки кредитний договір укладено після набрання чинності Законом України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак умови кредитного договору зі сплатою більш ніж 1% в день є нікчемними.

Враховуючи, що позивачем проведено неправильний розрахунок процентів, розмір яких між сторонами не узгоджено, тому з відповідача підлягають стягненню проценти, розрахунок яких ним проведено, з урахуванням річної облікової ставки НБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначило, що максимальний розмір денної процентної ставки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» становить 1%, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати процентів підлягає зменшенню до 11266 грн., про що ТОВ «ФК «ЕЙС» подало відповідну заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07.11.2025 заяву ТОВ «ФК «ЕЙС» про зменшення позовних вимог залишено без розгляду.

Розгляд справи апеляційним судом проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 17.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9726462, (далі - Договір), згідно з умовами якого сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) становить 13100 грн., строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту 12.04.2025, згідно з умовами п. 3.4. цього Договору. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 12.05.2024, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строк кредитування). Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (п.п. 1.2.-1.4. Договору).

Згідно з п.п. 1.7.1., 1.7.2. Договору денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі наявності) дорівнює 2,5%; денна процентна ставка за цим Договором у разі використання позичальником права на знижену процентну ставку та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2,4%.

Згідно з п. 1.6.1. Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 1310 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4. цього Договору.

Відповідно до п.п. 1.14., 1.15. Договору тарифи та комісії визначені у Договорі протягом строку дії Договору залишаються незмінними.

Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 17.04.2024. Кредит перераховується кредитодавцем в сумі 13100 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 (п. 2.8. Договору).

У п. 7.10. Договору сторони підтвердили, що цей Договір укладено в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи Договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього Договору та Правил.

Зазначені обставини підтверджуються паперовою копією договору кредитної лінії №00-9726462 від 17.04.2024, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 75843, копією паспорту споживчого кредиту, який також підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та копією довідки про ідентифікацію, що надана ТОВ «МАКС КРЕДИТ».

ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало та здійснило перерахунок коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджено копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», вих. №1289/10 від 30.10.2024. Факт отримання кредитних коштів не оспорюється і самим відповідачем.

21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язалося передати (сплатити) ТОВ «МАКС КРЕДИТ» суму фінансування, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за укладеними кредитними договорами відповідно до реєстру, в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.

Таким чином, від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №00-9726462 від 17.04.2024, на загальну суму 42237,02 грн., з яких 14410 грн. залишок заборгованості по тілу кредиту та 27827,02 грн. заборгованості по процентам, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, її заборгованість склала 42237,02 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 13100 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 1310 грн.; заборгованість за процентами в розмірі 27827,02 грн.; штрафні санкції 6550 грн., що підтверджується копією детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9726462 від 17.04.2024 станом на 21.10.2024.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України №675-VIII «Про електрону комерцію», (далі Закон №675-VIII).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону №675-VIII).

Згідно з ч.ч. 6, 8 ст. 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Ст. 12 Закону №675-VIII визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі №2221/2373/12.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» п. 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

П. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 року не більше 1,5%, а з 21.08.2024 не більше 1%.

Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися з нормами Закону.

У справі, яка переглядається договір кредитної лінії №00-9726462 було укладено 17.04.2024, строком на 360 календарних днів та кінцевим терміном повернення коштів 12.04.2025.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023, отже, до вказаних правовідносин слід застосовувати норми вищезазначеного Закону.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема п. 1.5.1. встановлена стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,47%, а п. 1.5.2. встановлена знижена процентна ставка за кредитом в день 1,48%.

Разом з тим, як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості, долученого позивачем, на тіло кредиту в розмірі 13100 грн., з 17.04.2024 по 11.07.2024 фактично було нараховано проценти за ставкою 2,47% в день.

Аналізуючи вищезазначені умови укладеного між сторонами кредитного договору та розрахунку заборгованості в частині нарахування процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нараховані відповідачу проценти в цілому не суперечать вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», відтак підлягають стягненню на користь позивача.

Колегія суддів зауважує, що розмір нарахованої позивачем процентної ставки 2,47% за період з 17.04.2024 по 22.04.2024 включно (6 днів), що становить 1941,42 грн. (6*323,57 грн.), узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, розмір заборгованості за процентами за період з 23.04.2024 по 11.07.2024 становитиме 15720 грн. (13100 грн. х 1,5% х 80 днів), оскільки за вимогами п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка у вказаний період має бути не більше 1,5%, чого суд першої інстанції не врахував.

Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховано проценти за період 17.04.2024 по 11.07.2024, після 11.07.2024 проценти позивачем не нараховано, вимог щодо їх стягнення не заявлялось, розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача з урахуванням здійсненого апеляційним судом перерахунку, в загальному розмірі становить 17 661,42 грн (1941,42 грн+15720 грн), а не 27827,02 грн, як просив стягнути позивач.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з укладеним кредитним договором від 17.04.2024, №00-9726462, тіло кредиту становить 13100 грн., в той час як відповідно до п. 1.6. договору комісія за надання кредиту складає 1310 грн., яку позивачем було включено до заборгованості з тіла кредиту.

Колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення комісії у вищевказаному розмірі є неправомірною з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017, №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Аналіз змісту договору, укладеного з ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються ОСОБА_1 та за які встановлено комісію, а тому положення договору №00-9726462 від 17.04.2024 кредитної лінії щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак відповідна комісія не може бути стягнута з відповідача (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22).

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, зокрема, неправильно визначив розмір отриманого відповідачем кредиту, не перевірив правильності розрахунку кредитного боргу, проведеного позивачем, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №676/5537/19).

Позивачем суду надано докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копії договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, додаткової угоди №7 від 07.04.2025 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 щодо надання позивачу правничої допомоги на загальну суму 7000 грн.

Відповідачем на підтвердження понесених нею витрат у зв`язку із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції в розмірі 9500 грн. надано договір про надання правничої допомоги №1288 від 29.05.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М., детальний опис робіт від 07.06.2025 та квитанцію №1288 про отримання адвокатом гонорару в розмірі 9500 грн.

Враховуючи, що в суді першої інстанції ні позивачем ні відповідачем клопотань про зменшення заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу не заявлено, відповідні витрати підлягають розподілу у заявлених розмірах.

В суді апеляційної інстанції відповідачем Шевчук М.В. надано докази на підтвердження обставин щодо витрат на правничу допомогу у зв`язку із підготовкою та написанням апеляційної скарги в розмірі 3000 грн., зокрема, детальний опис робіт від 27.10.2025 та квитанцію №1288-2 від 20.10.2025 про внесення гонорару адвокату.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначило, що заявлені до відшкодування витрати ОСОБА_1 з надання правничої допомоги є неспівмірними та необґрунтованими.

Зважаючи на складність справи, об`єм складеної апеляційної скарги (18 сторінок), колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, який подав апеляційну скаргу, щодо понесення ним витрат в апеляційній інстанції в розмірі 3000 грн., у зв`язку з чим вказаний розмір витрат підлягає пропорційному розподілу за наслідком перегляду справи.

Так, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 задоволено на 72,83% (30761,42 грн./42237,02 грн.*100%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в суді першої інстанції в розмірі 1764,23 грн. (2422,40 грн.*72,83%) та витрати на правничу допомогу в розмірі 5098,10 грн. (7000 грн.*72,83%). З ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 2581,15 грн. (9500 грн.*27,17%), відповідно.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, на 64,70% (27328,31 грн./42237,02 грн.*100%), з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2350,93 грн. (3633,60 грн.*64,70%), а також витрати щодо надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 1941 грн. (3000 грн.*64,70%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9726462 від 17 квітня 2024 року у розмірі 30761,42 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1764,23 грн. витрат зі сплати судового збору в суді першої інстанції та 5098,10 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 2581,15 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 2350,93 грн. витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції та 1941 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова