Справа № 175/1051/25
Провадження № 2/175/232/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" грудня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В.,

представника позивача Шульган О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В позові посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_2 , неналежно виконує батьківські обов`язки, систематично перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками побиття на обличчі, залишила дитину без батьківського піклування. Батько дитини ОСОБА_1 , неналежно виконує батьківські обов`язки, залишив дитину без батьківського піклування, систематично перебуває в стані алкогольного сп`яніння, веде себе неадекватно. Батьки дитини офіційно не оформлені на роботу. За клопотанням комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були поставлені на соціальний супровід.

Згідно наказу начальника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради, на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах через неналежне виконання батьками батьківських обов`язків.

З 2021 року родина знаходилась під соціальним супроводом КЗ «ЦНСП» саме з причин неналежного виконання батьківських прав. Згідно заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 18.06.20221 року, він на той час просив винести питання про неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина ОСОБА_3 , що становить загрозу життю дитини. Але згодом, ОСОБА_1 , теж став систематично вживати спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 . Органом опіки та піклування Обухівської селищною ради Дніпровського району Дніпропетровської області вжито такі дії, як:- неодноразово проведено бесіди з батьками щодо: виховання дитини, створення необхідного простору для розвитку дитини, офіційного працевлаштування батьків, необхідністю поставити дитину на лікарське обслуговування, щоб зробити необхідне остеження стану здоров`я дитини та подальше лікування, інше;- офіційно попереджали про відповідальність за дотримання законів України по утриманню, вихованню малолітньої дитини ; - неодноразово з 2021 року заслуховували на засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини при Обухівській СР;- щоквартально фахівцями ССД та КЗ ЦНСП було обстежено умови проживання дитини. Однак вищезазначені дії не призвели до позитивних наслідків

З огляду на вищевикладене просять позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини.

Ухвалою суду від 20.11.2025 року провадження у цивільній справі за позовом Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в частині позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрито, у зв`язку з настанням смерті фізичної особи.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позбавити батьківських прав відповідача. Надала пояснення по справі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив залишити дитину разом з ним, зазначає, щдо любить свою дитину, в них гарні відносини. Зараз він знаходиться на військовій службі, спілкується з сином по телефону, переказщує гроші на йогго картку. Зазначає, що син поки що буде проживати з його матір`ю, яка зверталася до ООП з приводу опіки над онуком, але належної відповіді вона не отримала від ООП. Крім того він має права на звільнення з війської служби, оскількаи матір сина померла та він єдиний опікун дитини на теперішній час. Зазначає, що за життя дружини були дійсно сварки з приводу зловживання нею алкогоольними напоями.

Заслухавши учасників судового провадження, думку дитини, за участі психолога, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 25. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині Національної гвардії України, про що в матеріалах справи міститься довідка з в/ч та службова характеристика.

Згідно заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 18.06.20221 року, вбачається, що останній просив винести питання про неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків по відношенню до його сина ОСОБА_3 , що становить загрозу життю дитини.

Відповідно до витягу з Протоколу №6 від 14.07.2021р. з 2021 року родина знаходилась під соціальним супроводом КЗ «ЦНСП» саме з причин неналежного виконання батьківських прав. Також в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 , заявив на Комісії, що проживати подружнім життям з ОСОБА_2 він не налаштований, має намір в подальшому самостійно виховувати сина.

Згідно наказу від 17.04.2024 р. №10/24 начальника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради, на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах через неналежне виконання батьками батьківських обов`язків.

Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 6 класі Горянівської гімназії Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Згідно характеристики з навчального закладу від 23.09.2024 року №151, «батьки рідко цікавляться успіхами дитини, не відвідують батьківські збори, немає контролю за успішністю дитини в гімназії та за виконанням домашнього завдання.

10.01.2025 р. Комісія у складі: начальника ССД ВК ОСР - Шульган О.М., завідуючої соц.відділом КЗ «ЦНСП» ОСР Портної В.В., ФСР КЗ «ЦНСП» ОСР Безнаритної Л.І., разом з інспекторами СЮП ВП ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській обл. здійснила вихід за адресою: АДРЕСА_1 , щоб перевірити умови проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала родина, умови проживання не задовільні, у дитини немає сезонного одягу, всі речі дуже брудні, стан здоров`я дитини після захворювання. Батьки не приділяють належної уваги вихованню та утриманню дитини, його стану здоров`я. Батьки дитини зловживають алкогольними напоями. Дані обставини підтверджуються Актом перевірки обстеження умов проживання дитини від 10.01.2025 року №7.

Рішенням Виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15.01.2025 року №21 задоволено подання Служби у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради щодо негайного вилучення малолітньої дитини ОСОБА_3 з родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та передачі на обстеження до дитячого відділення КП «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради з подальшим влаштуванням до сімейних форм виховання.

Як вбачається з висновку від 15.01.2025 року, Орган опіки та піклування в особі Обухівської селищної ради - вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та утримання аліментів на користь дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пояснила суду, що є сусідкою відповідачів. Свідок повідомила, що є депутатом та неоднаразово виїзджала на адресу за місцем проживання відповідачів, бо були скарги. Батьки були помічені під час розпивання алкоголю в занедбаному будинку. Відношення до дитини було погане завжди, проте повідомила, що ОСОБА_1 намагався щось робити, щоб покращити ситуацію на краще, проте недовго.

В судовому засіданні заслухана думка дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності психолога ОСОБА_6 . Дитина пояснила, що 10 місяців проживає в іншій родині, проте хоче повернутися додому, любить свого батька, зазначав про те як вони проводили з батьком дозвілля - риболовля, ігри, зокрема шахи, ходять у ліс. Стосунки в них добрі. На теперішній час спілкується з батьком по телефону, в т ому числі по відео, оскількі останній перебуває на військовій службі. Пояснював, що хоче додому до бабусі, дідуся та тата. Зазначив, що перебуває зараз в прийомній родині, друзів там не має, у вільний час відпочиває та допомагає по господарству, умови там нормальні, але він хоче додому та до батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У відповідності до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Суд зауважує на тому, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач стверджує, що відповідач не здійснює належний догляд за сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається його навчанням, матеріально не забезпечує, при цьому жодними письмовими доказами не підтверджено систематичний та постійних характер вказаних дій з боку відповідача та не підтверджено факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постановах Верховного Суду неодноразово зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21, провадження № 61-5203св23).

Отже, у даній справі висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам усунення відповідача від утримання та виховання дитини, ставлення дитини до батька на час складання висновку.

Крім того, вказаний висновок органу опіки та піклування оцінений судом у сукупності з іншими доказами та також підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Тому, у відповідності до ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, суд не погоджується зі складеним Органом опіки та піклування в особі Обухівської селищної ради висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є необґрунтованим.

У Постанові від 04.04.2024 у справі № 553/449/20 Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Беззаперечних доказів щодо наявності в діях відповідача винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дитини на краще.

Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з батьком.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні сама дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , давав пояснення, що 10 місяців проживає в іншій родині, проте хоче повернутися додому, любить свого батька, зазначав про те як вони проводять з батьком дозвілля, стосунки в них добрі. На теперішній час спілкується з батьком по телефону, оскількі останній перебуває на військовій службі. Пояснював, що хоче додому до бабусі, дідуся та тата. Зазначив, що перебуває зараз в прийомній родині, друзів там не має, у вільний час відпочиває та допомагає по господарству, умови там нормальні, але він хоче додому та до батька.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, який сформовано у справі № 705/3040/18 (постанова від 13.07.2023 року) і згідно якого озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Проте, забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон).

Суд враховує також емоційний зв`язок сина з батьком, думку дитини, бажання батька виконувати свої батьківськи обов`язки та його небайдужість до сина.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частинисьомоїстатті7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим положеннями 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках з урахуванням особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, відсутності доказів того, що вона, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідача не відповідатиме інтересам дитини, тому в задоволенні позову слід відмовити. Разом з цим, суд зазначає про необхідність попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про неналежне виконання батьківських обов`язків, необхідності зміни ставлення до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області ради контроль за виконанням останім, батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова