Справа № 343/1985/19
Провадження № 22-ц/4808/1/25
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Пнівчук О. В., Томин О. О.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника апелянта Гоголя В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Лицура І. М. в місті Долині, у справі за позовом заступника керівника Калуської місцевої прокуратури, правонаступником якої є Калуська окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради, правонаступником якої є Долинська міська рада, до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки

В обґрунтування вимог зазначав, що 15 серпня 2018 року до Долинського районного суду Івано-Франківської області направлено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 364, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, згідно якого обвинувачені, діючи умисно, склали завідомо неправдивий документ - рішення Оболонської сільської ради № 139-11/2016 від 25 грудня 2016 року, в якому зазначили, що Оболонська сільська рада вирішила передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня в урочищі «Липовець», площею 0,1300 га, кадастровий номер :01:003:0238, достовірно знаючи, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25 грудня 2016 року не відбувалася та відповідне рішення депутатами не приймалося. Після цього в.о. сільського голови с. Оболоня ОСОБА_2 підписала вказане рішення та завірила його відтиском гербової печатки Оболонської сільської ради, надавши статусу офіційного документа. В подальшому вказане рішення Оболонської сільської ради було передано ОСОБА_1 , на підставі якого остання 02 березня 2017 року незаконно оформила право приватної власності на вказану земельну ділянку. В ході досудового розслідування кримінального провадження з`ясовано, що одинадцята сесія Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області розпочала роботу 27 грудня 2016 року, однак завершена не була, оскільки 29 грудня 2016 року депутатами сільської ради проводилось лише обговорення питань, в тому числі, у сфері земельних відносин, щодо перенесення їх на розгляд сесії у січні 2017 року. При цьому, 27 грудня 2016 року сесія не була завершена через конфлікти між депутатами щодо розгляду заяв громадян із земельних питань, оскільки вказані заяви, в тому числі, і заява ОСОБА_1 , не вирішувались на земельній комісії. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 грудня 2017 року, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в с.ОболоняДолинського району Івано-Франківської області, площею 0,1300 га, кадастровий номер :01:003:0238, зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 19375514, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220. Правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є сільська рада. Отже, у разі підроблення сільською радою рішення, яке суперечить інтересам територіальної громади, такі дії не можуть вважатися вираженням волі власника та прийнятими у спосіб й у межах повноважень, а тому наведене свідчить, що земельна ділянка вибула із власності територіальної громади с. ОболоняДолинського району Івано-Франківської області незаконно, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення такої на підставі статті 387 ЦК України.

Враховуючи викладене, заступник керівника прокуратури просив скасувати записи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності: 19375514, дата державної реєстрації: 03.03.2017 та зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність територіальні громади Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області земельну ділянку, площею 0,1300 га, кадастровий номер: :01:003:0238, вартістю 97 162,00 грн, яка розташована в урочищі «Липовець» у с. ОболоняДолинського району Івано-Франківської області, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року у задоволенні позову заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що підставою набуття ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки було вчинення нею будь-яких дій, які б суперечили положенням статей 116, 118 Земельного кодексу України або іншим вимогам законодавства України. Навпаки, як було встановлено судом, рішенням Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 25 грудня 2016 року № 139-11/2016, яким відповідачці передано у власність спірну земельну ділянку,не скасоване, є чинним і в судовому порядку не оспорювалося.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що показання ОСОБА_4 , а також оголошена ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, не можуть свідчити про незаконність вибуття земельної ділянки з власності територіальної громади села Оболоня, оскільки кримінальне провадження не розглянуто, вказані особи не визнані винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Також суд зауважив про необхідність дотримання принципу пропорційності при вирішенні питання про позбавлення особи власності справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області Стефанець В. М. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для звернення до суду Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради є відсутність волевиявлення власника землі на відчуження земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Разом з тим, копією протоколу огляду місця події від 21 лютого 2018 року, копією протоколу огляду речей і документів від 20 січня 2018 року, показаннями депутатів Оболонської сільської ради, копією повідомлення про підозру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановлено, що сільською радою 25 грудня 2016 року не приймалось рішення щодо передачі ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки. При цьому під час дослідження доказів судом необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання Калуської місцевої прокуратури про огляд матеріалів кримінального провадження №0000018.

Також в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд першої інстанції не зупинив провадження у цій справі до вирішення справи кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. Натомість відмовив у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю вироку по цій кримінальній справі та недоведенням факту відсутності рішення про надання земельної ділянки відповідачу.

Помилковим вважає і висновок місцевого суду про те, що рішення Оболонської сільської ради №143-11/2016 від 25 грудня 2016 року не скасовано і є чинним. При цьому не враховано, що таке рішення не приймалось взагалі, а відповідно не може бути визнано нечинним. Звернення до суду з позовом про скасування рішення суперечило б фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування. Разом з тим позов прокурором заявлено з метою задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні земельних питань.

На підставі викладеного, просить оскаржуване рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задоволити, судові витрати стягнути з відповідача.

Позиція інших учасників справи

Відповідачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку. Однак направила суду апеляційної інстанції заяву, в якій просила відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржуване рішення суду без змін. Зазначила, що суд першої інстанції правильно встановив дійсні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що жодних доказів вчинення нею будь-яких дій, що суперечили б вимогам земельного законодавства позивачем не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_7 вимоги скарги підтримав, просив скаргу задоволити.

Відповідач та її представник, Долинська міська рада у судове засідання не з`явилися. Представник Кобилинець Т. В. подала суду заяву про розгляд справи у відсутність відповідачки та просила скаргу відхилити, як безпідставну.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 10 год 06 травня 2020 року.

06 травня 2020 року розгляд справи відкладено на 13 год 15 хв 01 червня 2020 року, а 01 червня 2020 року відкладено на 09 год 06 липня 2020 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Касаційним цивільним судом Верховного Суду справи № 343/828/18.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 13 год 18 серпня 2021 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у кримінальній справі № 343/356/18 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за частиною другою статті 28, частинами першою, другою статті 364, частиною другою статті 28, частинами першою, другою статті 366 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09 год 30 хв 30 жовтня 2025 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року задоволено клопотання та залучено до участі у справі в якості правонаступника Оболонської сільської ради- Долинську міську раду та в якості правонаступника Калуської місцевої прокуратури Калуську окружну прокуратуру.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до чинного на час державної реєстрації земельних ділянок законодавства на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування зареєструвала право власності на передану їй у власність земельну ділянку, площею 0,1300 га, в урочищі «Липовець», кадастровий номер :01:003:0238 .

Згідно із рішенням Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 139-11/2016 від 25.12.2016 (а.с. 15), сільська рада розглянула заяву ОСОБА_1 № М-56 від 19.09.2016, затвердила проект землеустрою земельної ділянки, загальною площею 0,1300 га, для ведення особистого селянського господарства в с.Оболоня, в урочищі «Липовець», кадастровий номер :01:003:0238, та передала вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 і зобов`язала її зареєструвати в установленому порядку свідоцтво на право власності на вказану ділянку.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 117076473 від 14.03.2018 (а.с. 72), відповідачка ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області, площею 0,1300 га, кадастровий номер :01:003:0238.

Відповідно до ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2025 року кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000064 від 27 січня 2018 року, № 0000146 від 03 березня 2018 року, № 0000194 від 28 березня 2018 року, № 0000297 від 21 травня 2018 року, № 0000316 від 29 травня 2018 року та № 0000018 від 22 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за частиною другою статті 28, частиною першою статті 364, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених частиною першою статті 49 КК України, та звільнено обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 12 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Долинськоїміської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 199/7375/16-ц та від 12 червня 2020 року в справі № 343/488/18.

Установивши, що ОСОБА_1 подала заяву про передачу спірної земельної ділянки у власність, отримала від сільської ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою, виготовила такий проєкт і подала до сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою, а сільська рада в межах своїх повноважень прийняла відповідне рішення, суд зробив правильний висновок, що відповідач дотрималася передбаченого законодавством порядку отримання у власність земельної ділянки.

Зокрема, рішенням сесії Оболонської сільської ради від 19.07.2011 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку та встановлення меж земельної ділянки, які є у її користуванні в с. Оболоня, а саме земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства в ур. Кольники. Рішенням сесії Оболонської сільської ради від 22.05.2014 за № 478-17/2014 внесено зміни до попереднього рішення та вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянкок, а саме: ділянка № НОМЕР_1 в ур. Липовець площею 0,13 га.

Згідно із довідкою Оболонської сільської ради від 08.12.2015 за № 2074 засвідчено, що ОСОБА_1 дійсно користується земельною ділянкою площею 0,13 га в ур. Липовець для ведення особистого селянського господарства та правом приватизації землі в межах норм ще не набувала.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу огляду речей та документів від 20.01.2018, досліджувався відеодиск роботи сесії сільської ради від 27.12.2016 та констатовано, що розгляд питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з 25 грудня 2016 року було перенесено на 27 грудня 2016 року. 27 грудня 2016 року на сесії поряд з суперечками депутатів та перервами в роботі все таки розглядалися земельні питання. Сам по собі факт зазначення дати рішення «25 грудня», замість «27 грудня» не свідчить про відсутність волевиявлення органу місцеового самоврядування на передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та не дає підстав для висновку про передачу земельної ділянки у власність із порушенням установленого земельним закондавством порядку.

Посилання в цьому випадку прокурора на свідчення депутатів сільської ради, що рішення не ухвалювалося, не можна вважати належними доказами, оскільки такі давалися при досудовому розслідуванні та стосувалися оцінки дій посадових осіб сільської ради. В спірному випадку, з огляду на наявність протоколу сесії щодо голосування, вони не можуть бути доказом, що спростовує такий.

Щодо дати даних документів 25.12.2016, то неспростовним є той факт, що відповідно до ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2025 року кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000064 від 27 січня 2018 року, № 0000146 від 03 березня 2018 року, № 0000194 від 28 березня 2018 року, № 0000297 від 21 травня 2018 року, № 0000316 від 29 травня 2018 року та № 0000018 від 22 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за частиною другою статті 28, частиною першою статті 364, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366 КК України, закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених частиною першою статті 49 КК України, та звільнено обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Тобто кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав і дії щодо неправомірного оформлення рішення сесії зокрема щодо ОСОБА_1 від 25.12.2016, посадовими особами сільської ради Зелінською Ю. І. та ОСОБА_3 в частині визначення їх дій є винними.

Разом з тим, як зазначалося вище, матеріали справи підтверджують, що волевиявлення органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки зокрема і ОСОБА_1 мало місце, і обставина щодо неправомірних дій при документальному оформленні рішення не може нівелювати саме право.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в зв`язку з недоведеністю факту вибуття земельної ділянки поза волею сільської ради та непропорційністю втручання в мирне володіння майном.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою 375 ЦПК України підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області Стефанця Василя Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: О. В. Пнівчук

О. О. Томин