КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17365/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Каплі Аліни Степанівни, в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Марфіної Н. В.

від 22 вересня 2025 року

у цивільній справі № 755/17265/25 Дніпровського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2

про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 55 538 грн 80 коп., стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача 14 387 грн 42 коп. інфляційне збільшення (період нарахування 24.11.2022 - 05.09.2025); 4 637 грн 87 коп. штрафні санкції (період нарахування 24.11.2022 - 05.09.2025); 54 328 грн 60 коп. пені (період нарахування 24.11.2022 - 05.09.2025); стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між фактичною шкодою та сумою страхового відшкодування в розмірі 63 707 грн 83 коп., 1 300 грн 00 коп. - франшизу; 3 750 грн вартість послуг експерта, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 р. відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період 24.11.2022 - 03.10.2023, а також в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення різниці між розміром страхового відшкодування та розміром заподіяного збитку, стягнення франшизи та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі адвокат Капля А. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема статті 186 ЦПК України. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність позовів у справі № 755/17265/25 та у справі № 755/2299/23, рішення в якій набрало законної сили. Апелянт звертає увагу на те, що хоча склад сторін у справах є однаковим, предмет та підстави позову є відмінними. Позивач наголошує, що у попередній справі (№ 755/2299/23) предметом позову було стягнення збитків на підставі звіту про оцінку (прогнозована вартість відновлювального ремонту), тоді як у цій справі предметом є стягнення фактично понесених витрат на ремонт, підтверджених актами виконаних робіт від 14.04.2025 та платіжними документами, які виникли після ухвалення постанови апеляційного суду у попередній справі. Апелянт стверджує, що зміна способу визначення розміру збитків (з оціночного на фактичний) свідчить про зміну предмета спору, а наявність нових доказів оплати ремонту - про зміну підстав позову, що виключає застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України. Також скаржник посилається на порушення його права на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд формально підійшов до питання застосування принципу res judicata.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник апелянта - адвоката Капля А. С. 28.11.2025 направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття у засідання, що обумовлено участю у розгляді іншої справи.

Вирішуючи клопотання адвоката Каплі А. С. про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи лише у разі неявки учасника, щодо якого відсутні відомості про вручення повістки, або за його клопотанням, якщо повідомлені причини неявки будуть визнані судом поважними. У даному випадку судове засідання в апеляційній інстанції було призначено 22.10.2025, про що сторони були повідомлені належним чином у той же день засобами Електронного суду (а.с. 123-133). Обґрунтовуючи неможливість прибуття участю у засіданні Північного апеляційного господарського суду 04.12.2025, адвокат надала роздруківки з веб-порталу «Судова влада», які підтверджують сам факт призначення справ на 04.12.2025, проте не надала жодних доказів (ухвал про призначення, судових повісток), які б засвідчували, що вказані засідання у судах першої інстанції були призначені раніше, ніж 22 жовтня 2025 року.

Колегією суддів за відомостями порталу «Судова влада» встановлено, що розгляд справи у господарському суді, на яку посилається адвокат Капля А. С., був призначений 11.11.2025, тобто вже після отримання представником інформації про призначення справи Київським апеляційним судом.

Суд зауважує, що згідно зі статтею 44 «Правил адвокатської етики», затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 (зі змінами), під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи. Обізнаність адвоката про дату засідання в апеляційному суді (з 22.10.2025) покладала на нього професійний обов`язок при плануванні свого графіка уникати накладок або завчасно вжити заходів для забезпечення представництва (залучення іншого адвоката, подання клопотання про відеоконференцію тощо).

Суб`єктивне визначення адвокатом пріоритетності участі у справі господарської юрисдикції (де довірителем є юридична особа) над цивільною справою фізичної особи не є поважною причиною неявки в розумінні статті 372 ЦПК України. Відповідно до принципу законності та чесності (статті 7, 12-1 Правил адвокатської етики), адвокат має добросовісно виконувати свої обов`язки перед судом та клієнтом, не допускаючи зловживання процесуальними правами та нехтування часом суду й інших учасників процесу. Надання переваги одній справі на шкоду іншій, яка була призначена раніше, є виключно організаційним ризиком адвоката, який не може перекладатися на суд та іншу сторону у справі.

За таких обставин, враховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, згідно з якими неявка належним чином повідомленого представника не перешкоджає розгляду справи, та з огляду на відсутність доказів об`єктивної неможливості завчасного повідомлення суду чи пріоритетності інших засідань, призначених раніше за дату 22.10.2025, колегія суддів не знаходить підстав для визнання причин неявки адвоката поважними та відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Окремо колегія суддів наголошує, що відмова у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи за наведених обставин не може розцінюватися як порушення права на доступ до правосуддя чи обмеження права на захист (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо дотримання процесуальних строків та правил поведінки учасників процесу. Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до суду та інших учасників процесу (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», «Пономарьов проти України»). У даній справі саме сторона апелянта ініціювала апеляційне провадження, оскарживши судове рішення (ухвалу), а отже, саме вона насамперед має бути зацікавлена у якнайшвидшому розгляді поданої нею скарги та поновленні своїх, як вона вважає, порушених прав.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 вже були предметом судового розгляду у справі № 755/2299/23, за результатами якого прийнято судове рішення, що набрало законної сили. Встановивши повний збіг сторін, предмета спору (стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП від 08.09.2022) та підстав позову (настання ДТП, наявність страхового полісу, факт заподіяння шкоди), суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України. Суд зазначив, що надання нових доказів (актів виконаних робіт та квитанцій) на підтвердження тих самих вимог не змінює підстав позову та не зумовлює можливості повторного розгляду тотожного спору. Суд вказав на неприпустимість ототожнення поняття підстав позову із доказами, якими ці підстави підтверджуються, констатувавши відсутність будь-яких нових правових підстав для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили та принципі правової визначеності (res judicata).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору. У справі, що переглядається, сторони ( ОСОБА_1 , ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 ) є ідентичними сторонам у справі № 755/2299/23.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача. У обох справах матеріально-правовою вимогою є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок однієї й тієї ж дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.09.2022, а також стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Зміна суми позову або розрахунок розміру шкоди на підставі інших документів (актів виконаних робіт замість звіту про оцінку) не змінює матеріально-правової природи вимоги - відшкодування збитків від делікту та виконання договірного зобов`язання страховиком.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (юридичні факти). Основними юридичними фактами в обох позовах є: факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_2 , наявність договору страхування, факт пошкодження майна позивача та настання цивільно-правової відповідальності. Посилання апелянта на те, що отримання актів виконаних робіт та здійснення оплати ремонту у 2025 році є новою підставою позову, є помилковим тлумаченням норм процесуального права. Верховний Суд неодноразово наголошував, що нові докази не є новими підставами позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 320/9224/17).

Колегія суддів враховує, що у постанові Київського апеляційного суду від 16.01.2025 у справі № 755/2299/23 суд відмовив у позові саме з тих мотивів, що позивач здійснив відновлювальний ремонт, але не надав доказів фактично понесених витрат, намагаючись стягнути кошти на підставі оцінки. Фактичне створення (отримання) доказів оплати ремонту після ухвалення остаточного судового рішення у справі, де ці обставини вже досліджувалися та отримали правову оцінку, не надає права на ініціювання нового судового провадження з того самого питання. Такі дії спрямовані на переоцінку обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, що є неприпустимим.

Доводи апелянта про те, що предмет спору є іншим через різницю між «майбутніми витратами» та «фактичними витратами», відхиляються колегією суддів. Правова природа зобов`язання (відшкодування шкоди за ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України) залишається незмінною. Обрання позивачем неналежного способу доказування розміру збитків у першій справі (що призвело до відмови у позові) не створює права на повторний позов з метою виправлення помилок попереднього судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Каплі Аліни Степанівни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов