№ справи687/1376/24
№2/687/61/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі :

головуючого-судді - Борсука В.О.,

з участю секретаря - Пагор Б.Р.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

з участю представника третьої особи - Кривої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду селища Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Гуківської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав вказуючи, що 12.03.2015 року рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що відповідач не проживає з сім`єю з 2015 року, часто виїздить за кордон, проживає окремо, не бере участі у вихованні дитини, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги не надає та не турбується про неї як мати, аліменти не сплачує. У зв`язку з чим він - ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 ..

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає.

Представник третьої особи в судове засідання з`явилася, заперечила щодо заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 26.04.2011 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12.03.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно до рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29.04.2024 року вбачається, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 11.03.2024 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Згідно інформаційної відомості про зареєстрованих у житловому будинку осіб виданій Гуківською сільською радою від 13.03.2024 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ..

Крім того, згідно листа-відповіді Чемеровецького ВДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області від 09.12.2024 року вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_4 , становить 12448,87 грн.

Згідно інформаційної відомості про зареєстрованих у житловому будинку осіб виданій Гуківською сільською радою від 12.03.2025 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані і фактично проживають: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (матір дитини).

Відповідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Гуківської сільської ради від 12.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_2 , однак проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 , від жителів села скарг не поступало.

Відповідно до копії договорів про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні від 25.02.2015 року та від 25.08.2020 року вбачається, що між позивачем та відповідачем визначено місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 біля батька ОСОБА_2 ..

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з метою забезпечення прав дитини, виконавчий комітет Гуківської сільської ради в особі органу опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність, зокрема, за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України. Так, відповідно до вказаної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

У постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У постанові від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11.09.2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21).

З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання дитини з батьком, участь відповідачки у вихованні дитини не у повній мірі не є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, а також найсуворішою санкцією в сімейному праві, необхідність застосування якої за обставин цієї справи не доведено.

Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак в даному випадку матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а її поведінку змінити у кращу сторону є неможливим.

Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними, переконливими та достатніми доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про її ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Суд також враховує те, що дана сім`я ніколи не перебувала під супроводом служб у справах дітей чи інших соціальних служб.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх та переконливих відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, а тому, враховуючи інтереси дитини, у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 164 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Гуківської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.12.2025 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Гуківської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування, місце знаходження: с. Гуків, вул. Центральна, буд. 2 Кам`янець-Подільський район Хмельницька область, .

Суддя Борсук В.О.