КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/1370/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюка О.О., повне судове рішення складено 24 березня 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Вимоги позову мотивує тим, що 17 квітня 2019 року між ним та АТ «ПУМБ» укладено кредитний договір №602, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 140 500,00 грн.

05 березня 2021 року позивач здійснив дострокове повне погашення кредитної заборгованості, у тому числі виплатив 96 621,85 грн процентів.

Разом з цим, з 28 грудня 2017 року позивач має статус учасника бойових дій, у зв`язку із чим 31 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив роз`яснити причини відмови у поверненні відсотків за користування кредитом.

29 червня 2021 року від відповідача надійшов лист з обґрунтуванням відмови. 10 листопада 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів у розмірі 96 621,85 грн.

Оскільки кошти банком не були повернуті, позивач звернувся до суду із позовною заявою. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року у справі №754/17164/21 позовні вимоги задоволено та стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь позивача кошти в розмірі 96 621,85 грн, як безпідставно отримані. Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» залишено без задоволення, заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року залишено без змін.

25 грудня 2023 року позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка О.О. із заявою про примусове виконання рішення суду. 27 грудня 2023 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та в той же день завершене у зв`язку із виконанням виконавчого документа у повному обсязі.

Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання має право на стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 179,63 гривень та інфляційних втрат у розмірі 33 735,36 гривень за період з листопада 2021 року по грудень 2023 року.

Вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути з відповідача 6 179,63 грн - 3% річних та 33 735,36 грн - інфляційні втрати за період з 10 листопада 2021 року по 27 грудня 2023 року, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 6 179,63 гривень та інфляційні втрати в розмірі 33 735,36 гривень за період з 10 листопада 2021 року по 27 грудня 2023 року.

Стягнуто із АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

В решті вимог позивача відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 10 листопада 2021 року в АТ "ПУМБ" виникло зобов`язання з повернення позивачу грошових коштів, а судове рішення стало механізмом примусового виконання відповідачем вказаного зобов`язання, яке добровільно виконано не було.

Суд першої інстанції відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності та вказав, що про порушення свого права позивач дізнався з листа від 29 червня 2021 року, яким йому було відмовлено у поверненні грошових коштів.

Стягнувши 3 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "ПУМБ" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та протиправність оскаржуваного рішення.

Зазначає, що аналізуючи практику застосування статті 625 ЦК України, Верховний Суд дійшов висновку, що приписи цієї норми щодо стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання мають диспозитивний характер і застосовуються лише за відсутності іншого розміру процентів, встановленого договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми підлягають стягненню лише у випадку, якщо сторони не погодили інший розмір процентів у договорі.

Верховний Суд також звернув увагу, що грошові зобов`язання є різноманітними за своєю правовою природою і можуть бути як складовою інших оплатних зобов`язань, так і мати самостійний характер.

Водночас не є грошовими зобов`язаннями правовідносини, у яких грошові кошти використовуються не як засіб погашення боргу, а як товар або річ, зокрема у випадках обміну валюти, зберігання грошових знаків чи їх безпідставного набуття. У таких правовідносинах положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню.

З матеріалів справи убачається, що 17 квітня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 602 на суму 140 500,00 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит, а позичальник - повернути його та сплатити проценти. Отже, у межах зазначених договірних правовідносин саме Банк є кредитором, а позивач - боржником.

Ані кредитний договір, ані договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містять положень, які б встановлювали грошове зобов`язання банку перед позивачем, невиконання якого тягнуло б застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року з Банку були стягнуті безпідставно отримані кошти у розмірі 96 621,85 грн, при цьому суд визначив їх правову природу саме як безпідставно отримані кошти. Таким рішенням було відновлено становище, що існувало до порушення права у розумінні пункту 4 частини 2 статті 16 ЦК України, що свідчить про недоговірний характер спірних правовідносин.

Визначаючи можливість застосування статті 625 ЦК України, суд першої інстанції мав установити, чи йдеться про борг за невиконаним грошовим зобов`язанням відповідача перед позивачем, або ж про повернення речі - грошових коштів - її законному власнику внаслідок неправомірного володіння. Таких обставин судом першої інстанції установлено не було. Зокрема, не визначено підстав виникнення боргу Банку перед Позивачем, не встановлено розміру процентів за користування коштами та не доведено наявності грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 10 листопада 2021 року звернувся до АТ "ПУМБ" із заявою у якій просив перерахувати на його рахунок 96 639,53 гривень, які виплачені ОСОБА_1 в якості комісії по кредитному договору №2602 від 17 квітня 2019 року, вказуючи, що він є учасником бойових дій і підпадає під пільги, встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 22).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року у справі 754/17164/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про стягнення коштів.

Стягнуто із АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 96 621,85 гривень.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що між сторонами виник договірний характер правовідносин, позивач та АТ «ПУМБ» 17 квітня 2019 року уклали кредитний договір №602, за яким позивач отримав кредит в розмірі 140 500 грн.

Позивач 05 березня 2021 року достроково здійснив повне погашення кредитної заборгованості, під час якої виплатив 96 621,85 грн процентів.

Суд вказав, що оскільки позивач проходить військову службу за контрактом в особливий період по теперішній час, на нього розповсюджується дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за якою проценти, штрафні санкції та комісії не повинні нараховуватись йому як діючому військовослужбовцю. Суд зробив висновок, що спірні 96 639,53 грн сплачені позивачем як відсотки, є набутими відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача (а.с. 12-17).

18 грудня 2023 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №754/17164/21 про стягнення з АТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів у розмірі 96 621,85 гривень (а.с. 19).

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка О.О. із заявою про примусове виконання рішення (а.с. 18).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 27 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №754/17164/21 від 18 грудня 2023 року (а.с. 20).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 27 грудня 2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №754/17164/21 від 18 грудня 2023 року закінчене на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 21).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Обов`язок повернення майна виникає також у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави або якщо підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала, зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Таке недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає з моменту безпідставного отримання такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Такий спосіб захисту спрямований на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації за неналежне виконання зобов`язання. Зазначені суми нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, а також від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.

Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних виникає з самого факту прострочення. У цій справі таке прострочення мало місце з моменту повідомлення позивачем відповідача про відсутність підстав для сплати відсотків за користування кредитом, що надалі було встановлено судом під час розгляду справи № 754/17164/21.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині тверджень про недоговірний характер спірних зобов`язань, колегія суддів зазначає, що обов`язок повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України з моменту безпідставного набуття майна або відпадіння правової підстави його набуття. Таке зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення у цьому випадку є лише засобом примусового виконання боржником вже існуючого обов`язку, який він не виконав добровільно.

Подібний висновок викладено в пунктах 66-67 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 910/9544/19. За обставинами цієї справи відповідач безпідставно отримав кошти, що було встановлено судовими рішеннями у справі № 754/17164/21, у зв`язку з чим обов`язок їх повернення виник з моменту такого безпідставного отримання.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування положень статті 625 ЦК України відхиляються апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на помилковому трактуванні скаржником вказаної норми закону.

У справі, що переглядається колегією суддів, установлено, що позивач з метою досудового врегулювання спору 10 листопада 2021 року звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно сплачених коштів у розмірі 96 621,85 грн, однак відповідач відмовився повернути зазначені кошти, у зв`язку із чим такі було стягнуто на підставі судового рішення.

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин сторін положення частини 2 статті 625 ЦК України, що відповідає правовим висновкам, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення ? без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова