Номер провадження: 22-з/813/330/25
Справа № 522/1953/25
Головуючий у першій інстанції
Доповідач ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
28.11.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат у справіза заявою ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_5 , -
У лютому 2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису.
Заявник просив суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_5 строком на 6 місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:
- заборонити ОСОБА_5 наближатись на відстань 100 метрів до фактичного місця проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 );
- заборонити ОСОБА_5 особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним;
- заборонити ОСОБА_5 вести з ОСОБА_6 листування, телефонні переговори та контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа щодо якої просить встановити обмежувальний припис - ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року залишено без змін.

15.07.2025 року, через систему «Електронний суд», ОСОБА_5 звернулася до Одеського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 гривень.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що 27.01.2025 року між ОСОБА_5 та АБ «Масалов та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 30/25, відповідно до п. 1 якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до Акту 30/25-7 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 08.07.2025 року та рахунку на оплату правничої допомоги №30/25-12 від 12.05.2025 року заявник сплатила АБ "Масалов та партнери" за представництво її інтересів у Одеському апеляційному суді адвокатом ОСОБА_7 та участь останнього в судових засіданнях у цій справі 3000 гривень, що підтверджується відповідними документами.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи повністю підтверджено факт понесення ОСОБА_5 судових витрат на оплату послуг адвоката у сумі 3 000 грн., а також враховуючи, що заявник у першій заяві по суті справи, а саме, у відзиві на апеляційну скаргу заявила орієнтовний розмір судових витрат, заявник просить суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 гривень

До відповідної заяви додано копію договору про надання правової допомоги № 30/25 від 27 січня 2025 року, копію додатку до договору № 1 від 05 лютого 2025 року, копію акту виконаних робіт № 30/25-7 від 08 липня 2025 року, платіжна інструкція від 22.05.2025 року, та документи на підтвердження надіслання заяви з додатками учасникам справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки розгляд апеляційної скарги на рішення здійснювався з викликом учасників справи у судове засідання, то з метою додержання процесуальних прав сторін розгляд цієї заяви проводиться з повідомленням учасників справи.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 28.11.2025 року на 14:00 год. учасники справи не з`явилися, про причини неявки апеляційний суд в установленому порядку не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, колегія суддів приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Серед основних засад цивільного судочинства визначено, зокрема принципи верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80, 89 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Крім того, в ч. 1 ст. 58 ЦПК України закріплено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року по справі № 390/1648/20 звертає увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

У лютому 2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа щодо якої просить встановити обмежувальний припис - ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

12.05.2025 року, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_5 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просила апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

13.05.2025 року, через підсистему «Електронний суд», представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про вступ у справу як представником, згідно якої представник просив залучити його у справу в якості представника заінтересованої особи та надати доступ до матеріалів електронної справи в системі «Електронний суд».

До вказаної заяви адвокатом додано ордер серії ВН № 1514712 від 13 травня 2025 року, що підтверджує повноваження адвоката ОСОБА_7 на представництво інтересів ОСОБА_5 в Одеському апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги № 30/25 від 27 січня 2025 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року залишено без змін.

15.07.2025 року, через систему «Електронний суд», ОСОБА_5 звернулася до Одеського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 гривень.

Згідно наданих адвокатом доказів вбачається наступне.

Так, згідно п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги № 30/25 від 25 січня 2025 року, що укладений між ОСОБА_5 та Адвокатським бюро «Маслов та партнери», в особі керуючого бюро - ОСОБА_7 , Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 4.2. договору про надання правничої допомоги, правнича допомога, що надається Адвокатським бюро за цим Договором Клієнт сплачує в гривнях, шляхом переказу сум на рахунок Адвокатського бюро:

- 2000 гри, без Г1ДВ. за участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у місцевому загальному суді;

- 2500 гри, без ПДВ, за участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у апеляційному суді.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що оплата за цим Договором здійснюється на підставі рахунку (рахунків) за день до дати призначеної судом, але не пізніше початку судового засідання, на рахунок Адвокатського бюро. Рахунок (рахунки) за вибором Адвокатського бюро може бути надіслано на електронну поштову скриньку Клієнта або месенджер Telegram (інший месенджер) або вручений Клієнту особисто. Рахунок вважається отриманим Клієнтом з моменту його надходження на електронну поштову скриньку Клієнта або месенджер Telegram (інший месенджер) або отримання Клієнтом особисто.

Відповідно до п. 4.4. договору про надання правничої допомоги, кожне наступне судове засідання оплачується на підставі окремого рахунку (рахунків), отриманого Клієнтом в порядку п. 4.3., у розмірі зазначеному у п. 4.2.; у разі, якщо судове засідання не відбулося з технічних причин або адвокат не брав у ньому участі, його оплата враховується при наступному судовому засіданні.

Пунктом 4.7. договору передбачено, що на вимогу Клієнта з метою відшкодування витрат на правничу допомогу у судовому порядку з іншої сторони Адвокатське бюро готує Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги, в якому буде вказано перелік наданої правничої допомоги із ідентифікацією, який підписується Сторонами Договору. Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання за аналогією отримання рахунку згідно з п. 4.3. Клієнтом, останній не надав Адвокатському бюро письмові аргументовані заперечення на вказаний вище Акт.

Згідно пункту 8.1. договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до «31» грудня 2025 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно п. 2 Додаткової угоди № 30/25 від 05 лютого 2025 року внесено зміни до абз. 4 пп. 2.1.1. п. 2.1. Розділу 2 вказаного вище Договору шляхом виключення словосполучення «(далі - справи)»;

Пунктом 3 Додаткової угоди Доповнено пп. 2.1.1. п. 2.1. Розділу 2 вказаного вище Договору абзацом наступного змісту: «У Приморському районному суді м. Одеси у справі № 522 1953/25 про видачу обмежувального припису (далі - справи)».

Згідно п. 4 Додаткової угоди у пп. 2.1.2. п. 2.1. Розділу 2 вказаного вище Договору після слів «...у судових засіданнях у режимі відеоконференції», додано: «або, за необхідності, особистої участі адвоката у судових засіданнях».

Пунктом 5 Додаткової угоди доповнено п. 4.2. Розділу 4 вказаного вище Договору абзацом наступного змісту: «- 3000 грн., без ГІДВ. за особисту участь у судовому засіданні у місцевому суді».

Як встановлено з Акту № 30/25-7 від 08 липня 2025 року прийому передачі наданої правничої допомоги сторони склали цей акт про акт проте, що Адвокатське бюро на підставі ,ю Договору про надання правничої допомоги від «28» січня 2025 року № 30/25, з урахуванням Додаткової уі оди № 1 від «05» лютого 2025 року виконало наступні правничі послуги:

Прийняття участі у судовому засіданні у Одеському апеляційному суді у справі № 522/1953/25 (провадження № 22-ц/813/4680/25) про видачу обмежувального припису (особисто) (кількість витраченого часу 1 год.; вартість 3 000 грн.).

Загальна вартість правничих послуг становить 3 000 грн.

Підписанням цього Акту Сторони підтверджують факт належного надання правничої допомоги Адвокатським бюро відповідно до умов Договору.

Клієнт не має претензій до Адвокатського бюро стосовно наданої правничої допомоги, вказаних у цьому Акті.

Згідно платіжної інструкції № СК2М-ВА7Т-Н72Р-348А від 22.05.2025 року ОСОБА_5 сплачено на реквізити АБ «Масалов та партнери» суму 3 000 грн. за договором про надання правничої допомоги від 27.01.2025 року № 30/25.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України у першій заяві по суті спору, а саме у відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа зазначила попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень, що складаються з витрат на правничу допомогу адвоката та просила стягнути їх з ОСОБА_6 .

08 липня 2025 року апеляційним судом за результатом перегляду справи ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року залишено без змін.

15.07.2025 року, через систему «Електронний суд», ОСОБА_5 звернулася до Одеського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, до якої додано докази понесених судових витрат, тобто в строк, що передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, у апеляційного суду наявні підстави для стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів критично сприймаються доводи відповідачів про недоведеність та не співмірність понесених позивачем судових витрат, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Апеляційний суд вважає, що надані докази підтверджують дійсність, обґрунтованість і співмірність понесених судових витрат відповідача на правничу допомогу відповідно складності справи, значення розгляду справи для сторін, наданим адвокатом обсягом послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що справа перебувала в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2025 року по липень 2025 року, під час якого представником заінтересованої особи у справі подавались процесуальні документи, зокрема заява про вступ у справу в якості представника та відзив на апеляційну скаргу. Також, адвокат приймав участь у судовому засіданні 08.07.2025 року, що тривало близько 20 хвилин.

При цьому, представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 досягнуто мети надання правничої допомоги у цій справі.

Слід зазначити, що представником заінтересованої особи під час розгляду справи не вчинялись дії, що могли призвести до затягування розгляду справи або надання тверджень та заперечень щодо певних обставин, без надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

При цьому заперечуючи проти стягнення з заявника на користь заінтересованої особи судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у заяві про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України не надано жодних доказів неспівмірності понесених ОСОБА_5 судових витрат щодо складності цієї справи.

За таких підстав, колегія суддів, з огляду на подані заінтересованою особою у справі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 137 ЦПК України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її складність, дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню та з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, в розмірі 3000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137 141, 270 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат задовольнити.

Прийняти додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, у розмірі 3 000 гривень.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складено: 03.12.2025 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_8

ОСОБА_3