Суддя Зайцева М. С.
Справа № 644/1497/25
Провадження № 2/644/2113/25
11.12.2025

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
11 грудня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зайцевої М.С.,
за участі секретаря Селіхової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, в якому прізвище зазначене як « ОСОБА_3 »; визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яка була надана їй в постійне користування на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 09.03.2000 на належала їй на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстрованого 25.12.2000 року. Заповіту померла не залишила. Він фактично прийняв спадщину після смерті матері в силу ч.3 ст.1270 УК України, оскільки на момент її смерті був зареєстрований та постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували право власності на дану земельну ділянку, рекомендовано звернутися до суду. На час набуття ОСОБА_2 права постійного користування спірною земельною ділянкою був чинний Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, яким закріплено право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства. ОСОБА_4 за життя набула право постійного користування спірною земельною ділянкою, отже належне ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою, як майнове право увійшло до складу спадщини після її смерті і може успадковуватись на загальних підставах. В державному акті на праві постійного користування землею ІV-ХР № 033196, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, допущено помилку в написанні прізвища його матері, а саме в акті зазначено прізвище як « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_5 » як в свідоцтві про смерть. Зазначене викликане допущенням помилки при перекладі прізвища матері на українську мову, а також технічними можливостями друкарської машинки при заповненні бланку державного акту на право постійного користування землею, яка не мала української клавіатури на момент друкування акту. Таким чином, він має необхідність у встановленні факту належності державного акту на право постійного користування державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, - ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 04.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від позивача надійшла заява, у якій він просив розглянути справу без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справ.
Відповідач Шевченківська селищна рада Куп`янського району Харківської області належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання представник не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у заочному порядку, що не суперечить вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 84 роки, актовий запис № 07 від 12.11.2013 року, місце смерті с. Аркадівка Шевченківського району Харківської області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 12.11.2013 року, видане виконавчим комітетом Аркадівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Аркадівка Шевченківського району Харківської області, його батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , актовий запис № 41 від 15.12.1956 року.
Відповідно до державного акту на право посесійного користування землею ІV-ХР № 033196 від 25.12.2000 року, ОСОБА_2 , яка мешкає АДРЕСА_1 , на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Аркадівської сільської ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області від 09.03.2000 року, надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,99 гектарів на території Аркадівської сільської ради ділянка 19, для ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 16.
Згідно довідки старости сіл Нижній Бурлук, Володимирівка, Іванівка, Михайлівка, Смолівка, Шевченкове, Шишківка Шевченківської селищної ради від 10.11.2021 року № 213, ОСОБА_2 до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 .
Відповідно до листа Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 10.01.2022 року № 5/02-17 заява ОСОБА_1 зареєстрована в журналі вхідних документів за № 6/01-16. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1,99 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Аркадівської сільської ради (колишнього Шевченківського району) Куп`янського району, Харківської області, право постійного користування якою мала ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою акт серії ІV-ХР № 033196, Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Також, позивачу у справі роз`яснено право звернення до суду для визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом або за заповітом в судовому порядку.
Згідно інформації Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 20.05.2025 року № 25/01-16, витребуваної на підставі ухвали суду, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в термін передбачений ст.1270 ЦК України (шість місяці) із заявами про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим, що відповідно до вимог статті 1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1ст. 1217 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.1220 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, дослідженими матеріалами справи достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України.
Вирішуючи спір щодо спадкування позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 1,99 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196 від 25.12.2000 року, суд виходить з такого.
Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1,3 та 8).
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».
Тому право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.
Згідно з нормами ч. 2 ст.407 ЦК України та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст.7 ЗК України від 18.12.1990 користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.
Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України що до зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Тому громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц.
Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 їй на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою.
У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст.141 ЗК України від 25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право.
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у ст.1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало.
Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини.
ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.
Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті ОСОБА_2 належне їй право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку, матеріали справи не містять.
Отже, право постійного користування спірною земельною ділянкою входить до складу спадщини ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України та ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частинами 2,3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.
Виходячи з викладеного, враховуючи що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , вказана особа прийняла спадщину відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, однак позбавлена можливості отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, інші спадкоємці відсутні, суд доходить висновку, що позивач дійсно набув право на спадщину.
Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу суд вказує наступне.
Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Як роз`яснено у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 35 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому.
Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством.
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частинами 1,3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В державному акті на праві постійного користування землею ІV-ХР № 033196, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, допущено помилку в написанні прізвища матері позивача, а саме в акті зазначено прізвище як « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_5 » як в свідоцтві про смерть. Зазначене викликане допущенням помилки при перекладі прізвища матері на українську мову, а також технічними можливостями друкарської машинки при заповненні бланку державного акту на право постійного користування землею, яка не мала української клавіатури на момент друкування акту. Таким чином, позивач має необхідність у встановленні факту належності державного акту на право постійного користування державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, - ОСОБА_2 .
Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний позивачу для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.
У даному випадку виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу - державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу позивачу реалізувати свої права для оформлення спадкового майна.
Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.
Виходячи з викладеного вище, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовної вимоги та необхідність захисту прав позивача шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом також встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності правовстановлюючого документу померлій ОСОБА_2 неможливо.
Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити позивач є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, а усунути зазначені невідповідності в державному акті на право постійного користування землею щодо помилки в написанні прізвища померлої іншим способом неможливо, беручи до уваги мету встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документу померлому спадкодацю (реалізація права на оформлення права власності в порядку спадкування за законом на майно після померлого), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та встановлення факту, що має юридичне значення.
Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13,76, 81, 82,244-245,259,263-265,268, 293,315, 354, 355ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, - задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 033196, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 25.12.2000 за № 16, на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, в якому прізвище зазначене як « ОСОБА_3 ».
Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 1,99 га для ведення особистого підсобного господарства на території Шевченківської селищної (колишньої Аркадівської сільської) ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Головуючий: