Провадження №2/522/6729/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 листопада 2025 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засідання Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , боржник: Акціонерне товариство «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси, із заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просить суд: стягнути з боржника Акціонерного товариства «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» заборгованість по заробітній платі включаючи компенсацію в сумі одноразової допомоги по колективному договору, та невикористаної відпустки, а саме: заробітну плату з червня 2024 по січень 2025 року у сумі 299338,99 грн.; компенсацію з врахуванням індексу споживчих цін при несплаті заробітної плати за весь час затримки з червня 2024 року по січень 2025 року у сумі 54 140,35 грн.; несплачену заробітну плату за 5 місяців з лютого 2025 року по червень 2025 року 187086,85 грн.; одноразову допомогу у розмірі двомісячного окладу 22200,00 грн.; компенсацію за невикористану відпустку 2 календарних дні 3253,68 грн., всього 566019,87 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з червня 2024 року по січень 2025 року знаходився у трудових відносинах з Акціонерного товариства «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ». За зазначений період позивачу не виплачена заробітна плата, тому він за захистом своїх порушених прав звернувся до суду.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Шенцевій О.П.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2025 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки її було подано без додержання вимог викладених у ст.175, 177ЦПК України та надано строк на усунення недоліків.

24 липня 2025 року на виконання ухвали суду від 14.07.2025 року позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

25 липня 2025 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання.

11 листопада 2025 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відзив суду не представив.

Особи, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщались належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст.191 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі N 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, та згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно до пунктів 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивач з 25 серпня 2010 року по 07 січня 2025 рік працював на посаді головного енергетика, технічна служба у АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ».

Згідно з наказом АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» від 06 січня 2025 року № 1-К про звільнення - звільнено ОСОБА_1 - головного енергетика служби головного інженера, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України, 07 січня 2025 року. Бухгалтерії виплатити одноразову допомогу в розмірі двомісячного окладу згідно п. 5.12. Колективного договору та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день).

Відповідно до листа Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23 травня 2025 року вбачається, що розглянуто повторне звернення позивача з приводу порушення відносно нього норм чинного законодавства про працю, в частині невиплати заробітної плати з червня 2024 року адміністрацією АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ». В ході проведення у квітні 2025 року позапланового заходу державного нагляду (контролю) у товаристві встановлено наявність заборгованості із виплати перед позивачем за період з червня 2024 року по січень 2025 рік (включно) на загальну суму 298 835,84 грн., що є порушенням норм частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 16 червня 2025 року на ім`я АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ», позивач зазначає, що з часу звільнення в січні 2025 року ним не отримана заробітна плата з червня 2024 року по січень 2025 рік та просить надати йому довідку про дохід за період з червня 2024 року по січень 2025 рік.

Відповідно до довідки про заробітну плату видану АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» 16 червня 2025 року № 011/86, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з 25 серпня 2010 року на посаді Головного енергетика АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ». Його заробітна плата за період з 01червня 2024 року по 31 січня 2025 року за 8 місяців склала разом: нараховано 375 166, 58 гривень, утримано 75 827,59 гривень, до видачі 299 338,99 гривень. За червень 2024 рік сума до видачі 40503,57 грн., за липень 2024 рік сума до видачі 40068,00 грн., за серпень 2024 рік сума до видачі 40008,50 грн., за вересень 2024 рік сума до видачі 40008,50 грн., за жовтень 2024 рік сума до видачі 40008,50 грн., за листопад 2024 рік сума до видачі 39999,98 грн., за грудень 2024 рік сума до видачі 39154,45 грн., за січень 2025 рік сума до видачі 19587,49 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі з врахуванням нарахування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати без дати та підпису позивача позивач навів свої розрахунки.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України - трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України, частиною 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» - визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структура заробітної плати та зазначено, що заробітна плата складається з основної заробітної плати. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частинами 1 статті 21 Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частинами 1, 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст.115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України - У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999року №13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» - Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі Порядок обчислення середньої заробітної плати) - Затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (додається). Установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.

Відповідно до підпункту а, л п. 1 розділу I Порядку обчислення середньої заробітної плати- цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках:

надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу 1 п. 3 розділу IIІПорядку обчислення середньої заробітної плати

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1, 4 п. 2 розділуIIІПорядку обчислення середньої заробітної плати При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно п.4 розділу IIІ Порядку обчислення середньої заробітної плати - При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму; н) винагороди державним виконавцям; о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» - компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до статі 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» -компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до пунктів 1-3, 4,5 постанови КМ України від 21 лютого 2001 р. N 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» - дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період,

починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують

громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі й заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не

включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - Компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно п.7 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати- обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - судам роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункту 21 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» -при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з

того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавствомвона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р.N100 (наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України - при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене законодавство, враховуючи, що при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата за період з червня 2024 року по січень 2025 року в сумі 299 338, 99 гривень, суд задовольняє зазначені позовні вимоги та стягує з відповідача суму заборгованості заробітної плати за період з червня 2024 року по січень 2025 рік у сумі 299 338, 99 гривень, яка була розрахована відповідачем до видачі, без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Крім того, стороною відповідача не спростовано, що заробітна плата на час розгляду справи виплачена, а тому вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати з червня 2024 року по січень 2025 року за весь час затримки у сумі 54140,35 гривень.

Суд дотримуючись прикладу розрахунку наведений у постанові КМ України від 21 лютого 2001 р. N 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» наводить розрахунок інфляції за час затримки розрахунку.

За червень 2024 рік (40503,57 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з липня 2024 р. по 31 травня 2025 рік (100,0 % х 100,6 % х 101,5% х 101,8 % х 101,9% х 101,4% х 101,2 %х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) = 113,44%.

40503,57 грн. х 113,44%= 45947,25 грн. - 40503,57 грн.= 5443,68 гривень

За липень 2024 рік (40068,00 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з серпня 2024 р. по 31 травня 2025 рік ( 100,6% х 101,5 % х 101,8% х 101,9 %х 101,4% х 101,2 % х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) = 113,44%.

40068,00грн.х113,44%=45453,14грн.-40068,00грн.=5385,14грн.

За серпень 2024 рік (40008,50 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з вересня 2024 р. по 31 травня 2025 рік ( 101,5 х 101,8 х 101,9 х 101,4 х 101,2 х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) =112,76 %.

40008,50 грн.х 112,76 % = 45113,02 грн. - 40008,50 грн.= 5104,52 грн.

За вересень 2024 рік (40008,50 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з жовтня 2024 р. по 31 травня 2025 рік ( 101,8 % х 101,9% х 101,4% х 101,2% х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) =111,09 %

40008,50 грн. х111,09% грн. = 44445,44 - 40008,50 грн.= 4436,94 грн.

За жовтень 2024 рік (40008,50 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з листопада 2024 р. по 31 травня 2025 рік ( 101,9% х 101,4% х 101,2% х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) = 109,13%

40008,50 грн. х 109,13% = 43661,27 грн. -40008,50 грн.=3652,77 грн.

За листопад 2024 рік (39999,98 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з грудня 2024 р. по 31 травня 2025 рік (101,4% х 101,2 % х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) =106,25 %

39999,98 грн. х106,25 %= 42500 грн. - 39999,98 грн.=2500 грн.

За грудень 2024 рік (39154,45 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з січня 2025 р. по 31 травня 2025 рік (101,2% х 100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) =105,62 %

39154,45 грн. х105,62 %=41354,49 грн.- 39154,45грн.=2200, 45 грн.

За січень 2025 рік (19587,49 грн.) визначається шляхом множення місячних індексів за період з лютого 2025 р. по 31 травня 2025 рік (100,8 %х 101,5%х 100,7%х 101,3 %) =104,36%

19587,49 грн. х 104,36%= 20441,50 грн.- 19587,49 грн.= 854 грн.

Таким чином, індекс інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати складає: 5443,68 грн.+ 5385,14 грн.+ 5104,52 грн. + 4436,94 грн.+ 3652,77 грн.+ 2500 грн.+ 2200, 45 грн.+ 854 грн. = 75477,50 гривень.

Суд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, стягує з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати 54140,35 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2025 рік по 30.06.2025 рік у сумі 187086, 85 гривень, суд відмовляє у задоволення позовних вимог, так як позивач не надав до суду докази з розміру його середньої заробітної плати, яка повинна бути розрахована відповідно до розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день) у сумі 3253,68 гривень.

Відповідно до наказу АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» від 06 січня 2025 року № 1-К про звільнення позивача зазначена компенсація за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день) та у довідці про заробітну плату видану АТ«ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» 16 червня 2025 року № 011/86, зазначений розмір заробітної плати за грудень 2024 рік та січень 2025 рік, суд розраховує за невикористані 2 дні відпустки за фактично відпрацьований період: за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (39 154, 45 гривень : 31 календарний день Х 17 календарних днів : 11 робочих днів у грудні місяці 2024 року = 1951,98 грн.) та з 01 січня 2025 року по день звільнення, тобто 07.01.2025 рік (19 587, 49 гривень: 7 календарних днів Х 5 робочих днів : 5 робочих днів у січні місяці 2025 року = 2798,21грн.), а всього за невикористані 2 дні відпустки 1951,98 грн.+ 2798,21 грн. = 4750,19 гривні.

Враховуючи, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог та те, що позивач просить стягнути грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день) у сумі 3253,68 гривень, суд не виходячи за межі позовних вимог, стягує 3253,68 гривень.

Що стосуються позовних вимог про стягнення одноразової допомоги у розмірі двомісячного окладу у сумі 22 200,00 гривень, суд відмовляє у задоволенні, так як позивач не надав доказів суми окладу на місяць за його місцем роботи.

Таким чином, суд стягує заборгованість з заробітної плати за період з червня 2024 року по січень 2025 рік у сумі 299 338,99 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за час затримки з червня 2024 року по січень 2025 року у сумі 54140,35 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день) у сумі 3253,68 гривень, а всього 356733, 02 гривень.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 3567,33 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81,89,141,229,258,259,263-266,268,273,280-289,354,430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» (65039, Одеська область, місто Одеса, провулок 2-ий Артилерійський, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованістьз заробітної плати за період з червня 2024 року по січень 2025 рік у сумі 299 338,99 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за час затримки з червня 2024 року по січень 2025 рокуу сумі 54140,35 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 15 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 рік (1 календарний день) та з 01 січня 2025 року по день звільнення (1 календарний день) у сумі 3253,68 гривень, а всього 356733, 02 гривень без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОДЕСНАФТОПРОДУКТ» (65039, Одеська область, місто Одеса, провулок 2-ий Артилерійський, 6, ) на користь держави судовий збір у розмірі 3567,33 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць за червень 2024 року, у сумі 40503,57 гривень без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 02 грудня 2025 року.

Суддя: