Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючої судді Феняка О.Р., за участі секретаря судового засідання Луценко А.С., представника заявниці Богославського А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, про встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації житла,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації житла та просила суд встановити факт невикористання ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 11.06.1998 по 09 вересня 1999 року.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 10.10.2024 звернулася з заявою до Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, надавши всі відповідні для цього питання документи. Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради своїм рішенням від 07.11.2024 за № 1008 відмовив ОСОБА_1 у передачу в приватну власність житла, яке перебуває в комунальній власності Криворізької міської територіальної громади й розташоване в Покровському районі, кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 27,0 кв.м. загальною площею 44,7 кв.м., у зв`язку з наданням неповного пакету документів, а саме документа, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за попереднім місцем проживання в період з 12.05.1998 по 08.09.1999. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 09.09.1999, згідно відмітки про зареєстроване місце проживання у паспорті. Згідно запису в домовій книзі ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 16.12.1993 по 11.06.1998. Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради своїм рішенням від 18.10.2023 №761 вирішив виключити жиле приміщення з числа службового житлового фонду комунального житлового підприємства № 16 за адресою: АДРЕСА_2 , яке раніше було надано працівнику підприємства ОСОБА_1 , з ордером на жиле приміщення від 04.09.1999 №152, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої Ради народних депутатів від 09.07.1999 №251 та укласти договір найму жилого приміщення на квартиру за вказаною адресою з ОСОБА_1 . Таким чином, відсутнє документальне підтвердження проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 11.06.1998 (запис у домовій книзі) по 09.09.1999 рік (згідно відмітки про реєстрацію в паспорті).

Згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 : 31.03.1996 переведена у зв`язку з реорганізацією підприємства до ЖКК №16 (запис 14); 01.04.1996 прийнята по переведенню до ЖКК №16 двірником (запис №15); 07.09.2000 звільнена за ст. 38 КЗпП (запис №16). Вказане свідчить, що ОСОБА_1 у вказаний період працювала у вказаному комунальному підприємстві, територіальне місцезнаходження якого не змінювалось, та продовжувала мешкати за вказаною адресою без реєстрації. Позивач вселена до квартири на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, крім того відсутні перешкоди щодо приватизації, але відсутність довідки позбавляє ОСОБА_1 реалізувати своє право на приватизацію квартири. Своє право на приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_1 не використала, що підтверджується довідкою ТВБВ №10003/0551 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» за №551-11/508 від 30.09.2025.

06 жовтня 2025 року відкрите провадження у справі та призначене судове засідання на 03 листопада 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 в судових засіданнях 03.11.2025 та 13.11.2025 підтримала свої вимоги в повному обсязі з наведених в заяві підстав та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні просив заяву задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник відповідача виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явився. 03 листопада 2025 року від представника ОСОБА_3 надійшов лист в якому вона просила розглянути справу без участі представника відповідача та прийняти рішення згідно чинного законодавства з урахуванням зібраних по справі доказів.

Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З досліджених судом письмових доказів встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 07.11.2024 № 1008 «Про відмову в приватизації житла в приватну власність громадянці» відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у передачі в приватну власність житла, яке перебуває в комунальній власності Криворізької міської територіальної громади й розташоване в Покровському районі, кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 27,0 кв.м. загальною площею 44,7 кв.м. у зв`язку з наданням неповного пакету документів, а саме документу що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за попереднім місцем проживання у період з 12.05.1998 по 08.09.1999.

Відповідно до рішення Покровської районної в місті ради від 18.10.2023 №761 «Про виключення жилого приміщення з числа службового» було виключено з числа службового жилого фонду комунального житлового підприємства №16 за адресою: АДРЕСА_2 , яке було надано працівнику підприємства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ордеру на житлове приміщення №152 від 04.09.1999, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої Ради народних депутатів від 09.07.1999 №251 ОСОБА_1 було надане службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до запису №5 в домовій книзі ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 в період з 15.12.1993 по 11.06.1998 їх місце проживання було зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з листом від 30.09.2025 року № 551-11/508 за підписом керуючого ТВБВ №10003/0551 філії-Дніпропетровського обласного управління Кучер А., зазначено, що Філія-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» жодним із нормативно-правових документів Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Постановою №305, Положення №179 не передбачено надання громадянами організаціям, установам, довідки про здійснення операції за приватизаційними депозитними рахунками, що відкривались в установах АТ «Ощадбанк» на підставі приватизаційних платіжних доручень, виданих органами приватизації.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що працювала з ОСОБА_1 в комунальному підприємстві ЖКК №16, яка працювала двірником в період приблизно з 1996 по 2000 роки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що знає ОСОБА_1 як жінку, яка допомагала її подрузі, коли остання захворіла.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 в справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22,57,58,94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року, § 100).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя («Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014, § 35).

У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до статті 1 Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні.

Як встановлено статтею 2 Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 346 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з ч.10 ст.8 «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.

В рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, «системний аналіз наведених положень Закону та Кодексу дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Це вбачається зі змісту пункту 5 статті 5 Закону ( 2482-12 ), згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Тобто одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі. Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4, пункт 2 статті 5 Закону) ( 2482-12 ) або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону».

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до положень Постанови № 305, з метою використання житлових чеків за їх призначенням в установах Ощадбанку України відкриваються приватизаційні депозитні рахунки, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян. Облік операцій за депозитними рахунками в установах банку здійснюється за позабалансовими рахунками відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89.

Таким чином, розпорядником інформації про житлові чеки на відповідному позабалансовому рахунку та їх отримання є Ощадбанк України, який надає інформацію про наявність/відсутність особи у списках на приватизацію.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала право проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ордеру на житлове приміщення №152 від 04.09.1999, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої Ради народних депутатів від 09.07.1999 №251 та фактично почала проживати в зазначеній квартирі з 11.06.1998. Під час розгляду справи факт законності вселення та проживання позивача у спірному приміщенні квартири відповідачем не оспорювався.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

При зверненні ОСОБА_1 з заявою про приватизацію житлового приміщення у будинку, Виконавчий комітет Покровською районної у місті ради зазначив недоліком, відсутність документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 12.05.1998 по 08.09.1999.

Відповідно до вимог ст. 345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Позивач вселений до квартири на законних підставах, законність його проживання ніхто не оспорює, крім того, відсутні перешкоди, передбачені Законом щодо приватизації, але відсутність довідки позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири.

Оскільки достовірність наведених фактів ніким та нічим не спростовано при розгляді справи, надані заявниками документи є відповідним та належним доказом, який дійсно підтверджує факт того, що заявниця не використала належні їй житлові чеки для приватизації державного житлового фонду.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи способи захисту цивільних прав, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог ОСОБА_1 , щодо встановлення факту невикористання нею житлових чеків для приватизації житла.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 43, 76-82, 211, 263-265, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, про встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації житла, - задовольнити.

Встановити факт невикористання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , житлових чеків для приватизації житла за період 12.05.1998 по 08.09.1999.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: О. Р. Феняк