Справа № 453/177/25 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1902/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 132600 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13600 грн., заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, в розмірі 91460 грн., заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» за 81 календарний день, у розмірі 27540 грн., а також судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір №4334214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13600 грн., строком на 360 днів, до 21.01.2025 року.

Відповідно до умов, викладених у пункті 2.1 кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем ОСОБА_1 вказано особисто під час укладення договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктом 1.4.1 договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 договору.

Пунктом 1.4.2 договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1,88% в день та застосовується на умовах, передбачених цим пунктом.

Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача ОСОБА_1 відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна» договору №210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало, надавши йому кредит в сумі 13600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна», проте, відповідач свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги на яку перейшло до позивача ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, укладеного з ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором).

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФК «Фінтраст Капітал» 62560 грн. заборгованості за кредитним договором.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФК «Фінтраст Капітал» 5860 грн. 83 коп. понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач, зокрема, не погоджується з рішенням суду в частині часткового задоволення вимог відносно суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором за період з 27.01.2024 року по 25.10.2024 року, та процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року за 81 календарний день, право нарахування яких товариство має на підставі ст.ст.512, 514, 1054, 1077, 1078 ЦК України.

Зауважує, що первісним кредитором не було дотримано норм чинного законодавства та не перераховано денну процентну ставку, відповідно до п.17 розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а саме: за перших 120 днів у період з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року за ставкою 2,5%, протягом наступних 120 днів за період з 23.04.2024 року по 19.08.2024 року за ставкою 1,5%, з 20.08.2024 року по теперішній час 1%, а отже, загальна сума правильно нарахованих процентів за період з 27.01.2024 року по 25.10.2024 року становить 62832 грн.

Звертає увагу, що в даному випадку, нараховані проценти за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Зазначає, що позивач набув права вимоги і щодо майбутніх вимог по кредиту, строк дії якого визначено п.1.3 договору, а саме: до 21.01.2025 року, зокрема, щодо процентів у розмірі 11016 грн., нарахованих новим кредитором в межах дії кредитного договору в період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року, а тому рішення суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення вказаних процентів є вірним.

Щодо питання судових витрат у суді першої інстанції, то зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат, не врахував надані представником позивача докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а також правові висновки Верховного Суду з цього питання.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.10.2025 року, є дата складення повного судового рішення 10.11.2025 року, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 06 по 07 листопада 2025 року включно.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4334214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За цим договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язувалося надати клієнту грошові кошти в гривнях на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п.1.2, тип кредиту кредит, сума кредиту складає 13600 грн.; відповідно до п.1.3, строк кредиту 360 днів: з 27.01.2024 року по 21.01.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) клієнта НОМЕР_1 .

Згідно з п.3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Пунктом 1.4.1 договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 договору.

Пунктом 1.4.2 договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 1,88% в день та застосовується на наступних умовах. Якщо клієнт до встановленого строку, зазначеного в пункті 1.4.2 договору, або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим, розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому, застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, у період з 27.01.2024 року (дата укладення кредитного договору) по 25.10.2024 року (дата укладення договору факторингу) у відповідача ОСОБА_1 перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами в межах погодженого строку дії договору в загальному розмірі 91460 грн. Опісля, в межах строку дії кредитного договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 , позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року (81 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 27540 грн. (13600 грн. * 2,5% = 340 грн. * 81 к.д. = 27540 грн.).

Відповідно до укладеного договору №210222-1 про організацію переказу коштів від 21.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна», ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 13600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна».

25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №4334214 від 27.01.2024 року.

Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомлено ОСОБА_1 в особистому кабінеті боржника та у спосіб відправлення текстового повідомлення на зазначений в анкеті боржника телефонний номер.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (до зміни назви ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 в розмірі 111860 грн., з яких: 13600 грн. основний борг, 91460 грн. заборгованість за процентами, 6800 грн. заборгованість за пенею.

Оскільки станом на дату укладення договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року строк дії договору №4334214 від 27.01.2024 року не закінчився, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 26.10.2024 року по 14.01.2025 року (81 календарний день) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2,5% в день у сумі 27540 грн. (13600 * 2,5% = 340 * 81 = 27540).

Відповідно до положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Факт укладення кредитного договору відповідач не заперечував, в той же час, матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новому кредитору, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача є невиконані грошові зобов`язання перед позивачем за вказаним вище кредитним договором.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким, згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» (після зміни назви ТОВ ФК «Фінтраст Капітал») укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а останнє відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належать ТОВ «Лінеура Україна». Перехід від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цих договорів.

З витягів з реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги до боржника за кредитним договором №4334214.

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено в особистому кабінеті та смс повідомленням на номер телефону, вказаний в анкеті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом».

Таким чином, позивачем доведено належними доказами, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4334214 від 27.01.2024 року, про що правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення кредитних коштів за договором №4334214 від 27.01.2024 року в розмірі 13600 грн. підлягають до задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення нарахованих процентів, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчим кредитуванням є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

Згідно пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», денною процентною ставкою визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22.11.2023 року прийнято Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року.

Вказаним Законом внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування».

Зокрема, ст.8 Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким, власне, і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір споживчого кредиту №4334214 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений 27.01.2024 року, тобто після набрання чинності Законом від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак, максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача ОСОБА_1 не могла перевищувати 1%.

Проте, як слідує з матеріалів справи, зокрема, із розрахунку заборгованості, нарахування заборгованості за процентами відповідачу первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» здійснювалось наступним чином: у період з 27.01.2024 року по 25.02.2024 року за ставкою 1,88%, у період з 26.02.2024 року по 21.10.2024 року за ставкою 2,5%, у період з 26.10.2024 по 14.01.2025 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за ставкою 2,5%, в той час, коли максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача ОСОБА_1 не могла перевищувати 1%.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», є помилковим, оскільки положення даного пункту підлягають застосуванню до договорів, які укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», позаяк, у справі, що переглядається, договір укладено після набрання чинності Законом від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відтак, максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача ОСОБА_1 не могла перевищувати 1%.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за ставкою 1% в день.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення в частині відмовлених позовних вимог.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дотримався норм процесуального права, які його регулюють, тому доводи апеляційної скарги і в цій частині є безпідставними.

Отже, з наведених вище мотивів апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич