ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/4428/22

провадження № 22-ц/4809/1564/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Данилюк Надії Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року у складі судді Варакіної Н. Б. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

-встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу в період з 03.09.2005 по квітень 2021 року включно;

-визнати майно садовий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1152 га кадастровий номер :02:002:0252, цільове призначення для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані за ОСОБА_4 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку садового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку земельної ділянки загальною площею 0,1152 га кадастровий номер :02:002:0252, цільове призначення для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 03.09.2005 по квітень 2021 року включно була цивільною дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зазначений період ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно мешкали однією родиною, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, піклувалися один про одного, допомагали з побутом, лікуванням, харчуванням, комунальними платежами.

Проживаючи в цивільному шлюбі, позивач разом з ОСОБА_4 придбали садовий будинок загальною площею 60,4 кв. м., який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1152 га. кадастровий номер :02:002:0252, цільове призначення для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно було зареєстровано на ОСОБА_4 .

Позивач вказувала, що проживаючи однією сім`ю та перебуваючи в цивільному шлюбі, вони повністю за рахунок сімейного бюджету привели до ладу зазначений будинок, в якому здійснили ремонт, зокрема, поміняли вікна, провели комунікації, збудували піч для опалення будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, а після його смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_1 вважала, що частка спадкового майна належить їй, як цивільній дружині, на праві власності, а тому звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2023 року залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частку садового будинку та земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не доведено, що вона дійсно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина, вони були пов`язані спільним побутом, а також мали взаємні права та обов`язки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Данилюк Н. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_1 в період з 03.09.2005 по квітень 2021 року включно була цивільною дружиною ОСОБА_4 , а тому частка спадкового майна у вигляді садового будинку із земельною ділянкою належить позивачці.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив свою особисту причетність до причин пожежі в спірному будинку, яка відбулась 24.08.2022, та, надаючи пояснення, підтвердив наявність тривалих спільних відносин у спадкодавця з позивачем, проте, суд першої інстанції виклав його пояснення не так, як він зазначав в судовому засіданні.

Крім того, позивач критично оцінює покази ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які свої пояснення надавали виключно зі слів інших осіб.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Данилюк Н. В. підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_7 та представник ОСОБА_2 адвокат Тимошенко А. А. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після його смерті відкрилась спадщина.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано ОСОБА_3 04.10.2022.

ОСОБА_4 належали садовий будинок загальною площею 60,4 кв. м. та земельна ділянка площею 0,1152 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки голови правління «Тюльпан» В. Л. Цуканова від 29.11.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2019 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав у садовому будинку розташованому у місті Кропивницький на території садового товариства «Тюльпан» під номером 113.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічні висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 569/8637/21 (провадження № 61-430св23).

Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 3899 (а. с. 16).

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С. С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано ОСОБА_3 04.10.2022 (а. с. 104-154).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.04.2020 року № 207661288 ОСОБА_4 належали садовий будинок загальною площею 60,4 кв.м. та земельна ділянка площею 0,1152 га за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-15).

Згідно свідоцтва про право власності від 04.12.2013 № НОМЕР_2 ОСОБА_4 належав садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 48-49).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 06 червня 2012 року серія ЯК № 462502 Державний акт на право власності на земельну ділянку яка розташована в АДРЕСА_1 , видано на ОСОБА_4 (а. с. 50).

Аналіз матеріалів справи, свідчить про те, що спірне нерухоме майно було набуте ОСОБА_4 внаслідок приватизації, а не за оплатним правочином, за яким останнім були сплачені кошти.

При цьому, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що в період з 03.09.2005 по квітень 2021 року включно вона була цивільною дружиною ОСОБА_4 та в зазначений період вони постійно мешкали однією родиною, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, піклувалися один про одного, допомагали з побутом, лікуванням, харчуванням, комунальними платежами, а тому спірний садовий будинок та земельна ділянка, набуті у вказаний період, є їх спільною сумісною власністю.

Разом з тим, аналізуючи надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачка не надала жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження факту проживання її з ОСОБА_4 , саме на дату набуття останнім права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку в м.Кропивницькому СТ «Тюльпан», однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявність у них спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Доказів того, що садовий будинок та земельна ділянка набуті ОСОБА_4 у власність в результаті оплатного правочину і на придбання майна були витрачені в тому числі кошти позивача, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги про визнання права власності є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції правильно вважав, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не заслуговують на увагу суду посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 , надаючи пояснення, підтвердив наявність тривалих спільних відносин у спадкодавця з позивачем, а покази ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які свої пояснення надавали виключно зі слів інших осіб, необхідно оцінювати критично, оскільки з огляду на відсутність в матеріалах справи інших належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, показання вказаних осіб не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому не дають підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Данилюк Надії Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09.12.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник