П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Київ

Справа №761/41593/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/6927/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В. 24 вересня 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 11 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Техінвент Експерт» про стягнення коштів за залиття нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В

В листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану залиттям нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №132) в літ. «А», загальною площею 122,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 642100,00 грн, а також витрати на проведення незалежної оцінки майнових прав про вартість матеріального збитку у розмірі 4500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач що є власником нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №132) в літ. А, загальною площею 122.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 з 08 червня 2017 року.

14 листопада 2020 року трапилось залиття вказаного нежитлового приміщення, у зв`язку з аварією на системі центрального опалення (гарячого) водопостачання.

В Акті складаному комісією ЖЕД «Липкижитлосервіс» 17 листопада 2020 року зазначено, що причиною аварії (залиття) підвального приміщення сталося те, що власником підвального приміщення № 129 (нині приміщення має номер 131 А) по АДРЕСА_1 , з порушенням проекту було зарито в ґрунт трубу центрального опалення, яка піддалась корозії та згнила, що спричинило залиття підвального приміщення № 132. У висновках комісії констатовано причину залиття: «Неправомірні дії власника підвального приміщення № 129 призвело до затоплення підвального приміщення № 132 та матеріальних збитків».

Відповідно до «Звіту про незалежну оцінку майнових прав, з мeтою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних втрат», понесених внаслідок залиття нежилих приміщень з № l по № 12 (групи приміщень № 132) в літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 - вартість прямих збитків на відновлювальний ремонт становить 642100 гpн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Техінвент Експерт» про стягнення коштів за залиття нежитлового приміщення - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів того, що залиття відбулося з вини відповідача, що як наслідок, відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена на відповідача, суду не надано. А тому суд прийшов до висновку що позовні вимоги позивача є безпідставними, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року заяву відповідача - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35500,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погодився із рішенням суду від 24 вересня 2024 року позивач, ним подана апеляційна скарга в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував неодноразові клопотання позивача про витребування доказів, а саме документів, які підтверджують хто є власником нежитлового приміщення. Також неодноразово позивач звертав увагу, що ОСОБА_2 оформив право власності на дане нежитлове приміщення одразу після залиття, а до цього орендував його та користувався ним. Вважає, що судом першої інстанції було порушено порядок розгляду клопотання, не було повернуто до підготовчого засідання, що вплинуло на повноту та справедливість судового розгляду.

Крім того, позивач подавав заяву про залучення співвідповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 09 липня 2024 року, однак суд відмовив у його задоволенні без повернення до підготовчого судового засідання, та без належного мотивування, що є порушенням процесуальних норм, передбачених ЦПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Забавський Д.А. вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів, що ОСОБА_2 оформив право власності на нежитлове приміщення одразу після залиття, а до цього орендував його та користувався ним. Відповідач вказує, що він ніколи не був власником або користувачем підвального приміщення №129 по АДРЕСА_1 . Відповідачем було надано до суду докази того, що відповідач був власником нежитлових приміщень № 131А з 26 липня 2002 року. Доказів того, що підвальне приміщення №129 нині має № 131А, як про те вказував позивач, матеріали справи не містять.

Крім цього, сторона позивача зазначає, що аварія сталась в приміщені загального користування, яке саме управитель будинку повинен був належним чином утримувати, а тому саме управитель багатоквартирного будинку повинен нести відповідальність за шкоду, нанесену третім особам в зв`язку з його неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Представник відповідача також погоджується з позицією суду першої інстанції викладеної в ухвалі від 23 липня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача у справі, оскільки звернення з таким клопотанням здійснено з порушенням строку визначеного процесуальним законом не вбачається поважних причин, які б обумовлювали неможливість реалізації.

Представник відповідача також повідомляє суд, що витрати пов`язані з розглядом справи будуть складатися з витрат на професійну правничу допомогу, розрахунок яких буде надано суду в строки передбачені нормами ЦПК України.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Негода К.О. підтримали апеляційну скаргу з підстави викладених у ній.

Представники відповідача - адвокат Забавський Д.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе завершити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №132) в літ. А, загальною площею 122.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі- продажу нерухомого майна № 447 від 08 червня 2017 року, що придбане на аукціоні. /т.1 а.с.14/

Згідно з Актом, складеним комісією ЖЕД «Липкижитлосервіс» 17 листопада 2020 року, 14 листопада 2020 року в будинку АДРЕСА_1 у підвалі трапилось залиття, аварія на системі центрального опалення (гарячого водопостачання). Під час обстеження виявлено сліди від залиття, а саме в приміщеннях з № 1 по № 12 (групи приміщень № 132) в літ. «А». В Акті зазначено, що причиною аварії (залиття) підвального приміщення сталося те, що власником підвального приміщення АДРЕСА_2 , з порушенням проекту було зарито в ґрунт трубу центрального опалення, яка піддалась корозії та згнила, що спричинило залиття підвального приміщення № 132. У висновках комісії вказано: «Неправомірні дії власника підвального приміщення №129 призвело до затоплення підвального приміщення №132 та матеріальних збитків». /т.1 а.с.15/

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» в листах від 17 жовтня 2023 року, від 15 травня 2024 вказала, що залиття групи нежитлових приміщень 1-12 житлового будинку АДРЕСА_1 сталось з причин несанкціонованого втручання в систему теплопостачання в нежитловому приміщенні № 129 за означеною адресою. /т.1 а.с.194-195,197/

Відповідно до «Звіту про незалежну оцінку майнових прав, з метою визначення ринкової вартості права вимоги відшкодування матеріальних втрат», складеного ПП «ЕСПЕРТЗАБЕЗПЕЧЕННЯ» 05 червня 2023 року, ринкова вартість понесених внаслідок залиття нежилих приміщень з № l по № 12 (групи приміщень № 132) в літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 - збитків становить 642100 гpн без ПДВ. /т.1 а.с.38-84/

Матеріали справи містять: копію договору дарування нежитлового приміщення від 19 липня 2002 року, за умовами якого ОСОБА_3 прийняв в дар 7/1000 частин приміщення, загальною площею 18,9 кв.м.; копію заяви про виділ часток у праві власності на нежитлове приміщення, згідно з якою ОСОБА_2 виділено нежитлове приміщення № 131А, загальною площею 25,17 кв.м. /т.1 а.с.177-180/

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом 18 жовтня 2023 року ОСОБА_2 є власником приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 25,17 кв.м., з 30 грудня 2020 року. /т.1 а.с.20,129/

У відповідності з технічним паспортом від 10 грудня 2020 року, інвентаризаційна справа №2173, складеним TOВ «TЕXIHBEHТ ЕКСПЕРТ» підтверджується, що у відповідності з Експлікацією нежитлового приміщення № 131а по АДРЕСА_1 відповідачеві належить основне приміщення площею 18.7 кв.м., сан вузол площею 1,2 кв.м., основне приміщення площею 5,2 кв.м. /т.1 а.с.129-134/

Матеріали справи містять копії схем поповерхового плану, а саме підвалу, з яких вбачається, що приміщення №131А та №129 є відмінними, останнє має сходи і розташоване між приміщеннями № 131А та № 132. /т.1 а.с.16,125 /У журналі підрахунку площі нежитлових приміщень у буд. АДРЕСА_4 , площею 39,7 кв.м, визначений як «місця загального користування».

В судовому засіданні апеляційного суду сторонами справи визнано, що порив труби опалення стався у приміщенні, що розташоване між нежитловими приміщенням № 131А та 132.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У частині 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15-ц вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач є власником нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №132) в літ. А, загальною площею 122.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач є власником приміщення АДРЕСА_3 загальною площею 25,17 кв.м..

Комісією була встановлена причина залиття - неправомірні дії власника підвального приміщення № 129, що призвело до затоплення підвального приміщення №132 та матеріальних збитків. Проте дані про власника підвального приміщення № 129 в матеріалах справи відсутні.

Відповідач в ході розгляду справи заперечує наявність своєї вини у заподіянні шкоди позивачеві та наявність причинно-наслідкового зв`язку між його діями чи бездіяльності і заподіяною шкодою. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що на час залиття та на час складання акту, він не був власником чи користувачем приміщення № 129 і його вина не встановлена в акті щодо причин залиття.

В ході розгляду справи позивач стверджував, що приміщення №129 на момент звернення до суду зареєстровано під № 131А власником якого є відповідач, проте доказів на підтвердження вказаної обставини суду представлено не було. Також позивач стверджував про перебування нежитлового приміщення № 131А у користуванні відповідача, проте і таких доказів суду представлено не було.

Таким чином позивачем не надано доказів на підтвердження обставин належності відповідачу нежитлового приміщення, в якому відбулась аварія в системі теплопостачання, внаслідок якої належні позивачу приміщення зазнали пошкоджень. Також з матеріалів справи не вбачається, що несанкціоноване втручання в систему теплопостачання було здійснено відповідачем.

А отже стороною позивача не доведено наявність елементів за яких настає цивільно-правова відповідальність, а саме: протиправну поведінку відповідача, як заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував неодноразові клопотання позивача про витребування доказів, а саме документів, які підтверджують хто є власником нежитлового приміщення, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки з матеріалів справи таких клопотань не вбачається не в письмовій формі, ні в усній (за даними протоколів судових засідань суду першої інстанції). Крім того дані про право власності на нерухоме майно не є закритими даними, могли бути одержані стороною позивача до звернення до суду з позовом з метою визначення відповідача у справі.

Відносно заяви позивача про залучення співвідповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», то така заява була подана позивачем 09 липня 2024 року. /т.1 а.с.190-193/

Разом з тим провадження у справі було відкрито ухвалою суду першої інстанції від 14 лютого 2024 року та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. /т.1 а.с.95/ Ухвалою суду першої інстанції від 26 березня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі./т.1 а.с.144/

Ухвалою суду першої інстанції від 25 липня 2024 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача у справі з підстав пропуску строку на звернення з таким клопотанням. /т.1 а.с.202-204/

В порядку визначеному ч.ч.1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем не доведено тієї обставини, що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача. Таким чином позивачем на власний розсуд здійснено реалізацію власних процесуальних прав, і він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням відповідних процесуальних дій. А тому при вирішенні вказаного клопотання в діях суду першої інстанції не вбачається порушень норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка, яка доводами апеляційної скарги позивача не спростовується. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог позивача, апеляційний суд вважає, що понесені стороною позивача витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 11 грудня 2025 року.