Справа № 174/1382/25
п/с № 2/174/668/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належало право власності по 1/2 частини кожному квартири АДРЕСА_1 . Після смерті батька спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , але за життя остання не оформила свої спадкові права та не отримала свідоцтва про право на спадщину. Водночас за життя ОСОБА_3 було вчинено заповіт від 14.07.2008, відповідно до якого на випадок її смерті заповідала все майно ОСОБА_1 , тобто позивачу.

З метою прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Жиганової Л.С., якою було заведено спадкову справу № 56570946 від 19.06.2019.

В вересні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Жиганової Л.С. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідну квартиру у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 27.04.2009 ВДВС Вільногірського МУЮ.

Звернувшись до Верхньодніпровського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса), який є правонаступником Вільногірського ВДВС, з відповідним запитом, отримав довідку з якої вбачається, що дійсно на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно гр-на ОСОБА_2 , в межах якого, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. Також Верхньодніпровський ВДВС повідомив, що матеріали виконавчих проваджень за період 2009-2021 р.р. знищені, у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, у зв`язку з чим зазначає про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна та роз`яснено право на звернення до суду.

Таким чином, арешт спадкового майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, просить суд зняти арешт нерухомого майна з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 27.04.2009, ВДВС Вільногірського МУЮ, власник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження: 8756672 від 28.05.2009.

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.10.2025 відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу.

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2025 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, представник подав заяву в якій просив справу розглядати без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 12.02.2016, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 26.12.2018, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 05.08.1987, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Факт належності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної, спільної сумісної власності по 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1995, виданого Вільногірським ДГМК згідно розпорядження від 09.11.1995 № 1555 та копією Інформаційної довідки, виданої 04.12.2019 КП «Бюро технічної інвентаризації м. Вільногірська» на підставі заяви № 8542 від 24.10.2019 гр. ОСОБА_1 (а.с. 14, 15).

14.07.2008 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. посвідчено заповіт ОСОБА_3 , згідно якого, на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все моє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16, 17).

Після смерті ОСОБА_3 , 19.06.2019 відкрита спадкова справа за номером у реєстрі 64345029 та за номером у нотаріуса 48/2019, що підтверджено копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, який видано 19.06.2019 приватним нотаріусом Савельєвою Г.В. (а.с. 18).

30.09.2025 приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 333/02-31/02-14 згідно якої, відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт майна спадкодавця (а.с. 19).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 448391022 від 20.10.2025 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 448393073 від 20.10.2025 на квартиру, що належать ОСОБА_2 та яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , накладено обтяження: арешт нерухомого майна за № 8756672 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, бн, 27.04.2009, ВДВС Вільногірського МУЮ (а.с. 20, 21)

Листом начальника Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.08.2025 № 120764 повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно гр-на ОСОБА_2 , в межах якого, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, на підставі якого внесено запис: про арешт майна до державного реєстру (запис № 8756672 від 28.05.2009). Матеріали виконавчих проваджень періоду 2009-2021 р.р. знищені на підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС. У вищезазначеному виконавчому провадженні відсутнє підтвердження сплати боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Таким чином, відсутні законні підстави для зняття арешту з майна та скасування інших заходів примусового виконання. Надати іншу, більш детальну, інформацію не є можливим (а.с. 22).

Судом також перевірена наявність відомостей на офіційному сайті боржників про відкриті виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_2 , та за результатами пошуку, записів не знайдено. Вказана інформація не є доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України, однак має значення для розгляду справи.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно п. 5.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 (яка діяла станом на час накладення арешту), стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Стягнення може бути звернено на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Під час судового розгляду встановлено, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на належне ОСОБА_2 майно, знищено за закінченням терміну зберігання, але накладений арешт знятий не був, тому суд доходить висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння позивача майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення з позовом до суду, відсутність фактичний майнових претензій стягувача, оскільки такий не встановлений ані судом, ані вказаний Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Виходячи з викладеного вище, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, право позивача підлягає судовому захисту з урахуванням положень ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» шляхом зняття арешту з квартири.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує клопотання позивача в позовній заяві, який просить судові витрати по справі залишити за ним, тому, судові витрати у справі у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн, слід віднести на його рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст. 258, 259, 263-266 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 27.04.2009, ВДВС Вільногірського МУЮ, власник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження: 8756672 від 28.05.2009.

Судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.А. Ілюшик