ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Батманової В.В. від 15 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_3 .. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З таким рішенням не погодився представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення зустрічного позову, відмовивши у задоволенні первісних позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

17 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надавати ОСОБА_1 можливості безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування дітей за межами України кожного тижня місяця в суботу і неділю - з 10:00 години суботи до 18:00 години неділі без присутності батька за адресою, спільно узгодженою сторонами шляхом використання електронної пошти (email); зобов`язання ОСОБА_3 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування дітей за межами України шляхом забезпечення відеозв`язку з використанням мережі Інтернет в будь-якому з месенджерів: Whatsapp, Telegram, Viber або з використанням програмного забезпечення Google meet, Zoom чи іншого програмного забезпечення для відеозв`язку: одну годину щодня в будні дні з 19:00 до 20:00 (Середній час за Гринвічем (англ. Greenwich Mean Time) без присутності батька.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про забезпечення позову зазначається вчинення перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні матері ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у зв`язку з такими перешкодами вона, ОСОБА_1 , фактично з жовтня 2023 року не бачить своїх дітей, не має можливості вільного спілкування з ними та позбавлена можливості виховувати своїх дітей. ОСОБА_3 наполегливо ігнорує всі спроби матері побачитися з дітьми, перешкоджає їй бачитись з дітьми та налаштовує їх проти матері.

Перевіривши доводи заяви, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком.

Із зустрічним позовом до суду звернулась ОСОБА_1 , в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Встановлено, що, у звязку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 та діти виїхали кордон. З жовтня 2023 року діти перебувають разом з батьком за межами України.

Згідно пояснень позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вона протягом тривалого часу позбавлена можливості регулярно спілкуватись та бачитись із дітьми, приймати участь у їх вихованні; домовитись з батьком дітей щодо спілкування не вдається.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він заперечує щодо забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19)).

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) вказано, що колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з дитиною, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналогічні висновки містять постанови від 18 листопада 2020 року у справі №127/31828/19 (провадження №61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі №761/25101/20 (провадження №61-1092св21), від 15 листопада 2023 року у справі №467/403/22 (провадження №61-6283св23).

Виходячи з викладеного, встановивши, що між сторонами дійсно існує спір про визначення місця проживання дітей; враховуючи право матері на особисте спілкування з дітьми, відсутність факторів, що обмежують право на таке спілкування; встановивши, що тривале неспілкування неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із матір`ю призводить до втрати психологічних, емоційних зв`язків матері із дітьми; виходячи із якнайкращих інтересів дітей, - колегія суддів вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_3 ; зобов`язання батька ОСОБА_3 надавати матері ОСОБА_1 можливість спілкування з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з використанням телекомунікаційних засобів кожного буднього дня з 17:00 години до 17:30 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_3 .

Колегія звертає увагу, що при визначенні графіку спілкування дітей з матір`ю судом враховано графік навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідують ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням пояснень батька дітей у судовому засіданні апеляційного суду. Так, згідно пояснень відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні, кожен з дітей після навчання відвідує тренування з кікбоксингу, плавання та бадмінтону в різні будні дні тижня у період з 18.00 до 20.00 години; зі шкоди діти повертаються до 16.00 години.

Враховуючи вік дітей, підстави для присутності батька під час їх спілкування та побачень із матірю відсутні.

Колегія наголошує, що визначені судом заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання втраті емоційного контакту матері з неповнолітніми дітьми, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді; не призводять до вирішення по суті спору, що заявлений у даній цивільній справі. Судом не встановлено підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Згідно ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 259, 268, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання судовим рішення законної сили у цивільній справі №201/13014/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю:

- визначити час спілкування неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах населеного пункту за місцем проживання дітей кожної неділі з 10:00 години до 18:00 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_3 ;

- зобов`язати батька ОСОБА_3 надавати матері ОСОБА_1 можливість спілкування з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з використанням телекомунікаційних засобів кожного буднього дня з 17:00 години до 17:30 години (за часом, що діє у місці проживання дітей), без присутності батька ОСОБА_3 .

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Стягувач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Боржник - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 ).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова