Справа № 342/221/25
Провадження № 22-ц/4808/1663/25
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Гайдича Р.М., повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року, у справі за позовом Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Чернелицька селищна рада, про стягнення шкоди заподіяної порушенням законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів,

у с т а н о в и в:

05 березня 2025 року Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Івано-Франківській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь держави шкоду, заподіяну порушенням законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів у розмірі 336 532 грн. та судовий збір у розмірі 5047,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 у справі № 342/1534/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень. Постанова про притягнення до адміністративної відповідності ОСОБА_1 не оскаржувалась. Встановлено, що 09.10.2023 о 22.05 год працівниками Івано-Франківського рибоохоронного патруля виявлено факт ручного збирання 101 екземпляру раків у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування з річки Дністер на території села Вільхівці Коломийського району Івано-Франківської області. Складено протокол № 00658/51-23 від 09.10.2023 за порушення підпункту 8 пункту 2 розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19.09.2022 № 700, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.11.2022 за № 1412/38748, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.11.2022 № 924, №2034 від 24.11.2023, № 1671 від 29.05.2024. Згідно з описом-оцінкою від 09.10.2023 та довідкою про розмір заподіяної шкоди незаконним виловом раків ОСОБА_1 завдав шкоду (збитки) на суму 336 532 гривень. В порядку добровільного врегулювання питання відшкодування шкоди відповідачу 13.10.2023 року було направлено претензію від 13.10.2023 № 1-16-17/714-23, на яку він не відреагував.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави за шкоду, заподіяну порушенням законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, 336 532,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Івано-Франківській області витрати зі сплати судового збору у сумі 5047,98 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказує, що постановою Городенківського районного суду від 20 грудня 2023 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Однак його правопорушення взагалі не було доведено, а постанова суду від 20 грудня 2023 року, якою його притягнуто до відповідальності через вилов раків руками в темну пору доби із застосуванням підсвічування, не може бути належним та допустимим доказом.

Також зазначає, що немає даних щодо породи раків, які було виловлено в кількості 101 штука. Ні КУпАП, ні Правила любительського рибальства не встановлюють розмірів шкоди за вилов раків. Такси для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (крім континентального шельфу України, виключної (морської) економічної зони України), які в Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2023 р. № 1042, передбачають розміри шкоди за вилов одного рака (крім широкопалого та товстопалого рака). В той же час апелянт вказує, що ніким і ніде не доведено, що він 09 жовтня 2023 року ловив раків, в тому числі широкопалих та товстопалих раків, рівно як не доведено про вилов іншого виду раків.

Крім того станом на 09.10.2023 року заборонялося ручне збирання раків у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування, а вилов раків забороненим не був. Апелянт вважає, що збирання та вилов не тотожні поняття. На момент правопорушення п.п 8 п. 2 Правил було передбачено, що забороняється добування (вилов) такими способами, як ручне збирання раків у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування.

Отже, стягнення з нього шкоди у розмірі 336 532 грн вважає незаконним, тому просить скасувати оскаржене рішення, у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представники позивача, третьої особи, відповідача до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Малетина А.Я., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії № 00658/51-23 від 09.10.2023 та Акту № 00658 виявлення та вилучення водних живих ресурсів, знарядь лову, іншого майна, плавучих і транспортних засобів, складеного Управлінням державного агентства меліорації та рибного господарства у Івано-Франківській області (Івано-Франківський рибоохоронний патруль) 09 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2023 о 22.05 год на річці Дністер здійснював лов раків руками у темну пору доби із застосуванням підсвічування, поблизу с. Вільхівці Чернелицької ТГ Коломийського району Івано-Франківської області та назбирав 2 кг 450 гр в кількості 101 рак. Раки в живому та не пошкодженому стані повернуто в природне середовище р.Дністер. Шкода, заподіяна внаслідок незаконного добування згідно з положеннями постанови КМУ №1042 від 29.09.2023, становить 336 532 гривень. ОСОБА_1 порушив п.п.8 п.2 Розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.85 КУпАП. (а.с.11-12)

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 по справі № 342/1534/23 (провадження № 3/342/535/2023), яка набрала законної сили 01.01.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень. (а.с.9-10, 157-158)

За даними опису-оцінки від 09.10.2023 та довідки № 313-20/51-23 від 10.10.2023, складених Управлінням державного агентства меліорації та рибного господарства у Івано-Франківській області (Івано-Франківський рибоохоронний патруль), розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконного вилову ОСОБА_1 раків складає 336 532 гривень, а саме 3 332 грн за 1 екземпляр. (а.с.13-14)

ОСОБА_1 було надіслано претензію Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Івано-Франківській області (Івано-Франківський рибоохоронний патруль) від 13.10.2023 №1-16-17/714-23 про відшкодування завданих збитків в добровільному порядку на суму 336 532 грн. (а.с.15).

Враховуючи встановлені обставини, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про охорону тваринного світу, заподіявши збитки незаконним виловом раків, під час розгляду справи стороною відповідача не подано суду будь-яких доказів, які б спростовували зазначену позивачем вартість завданих збитків у розмірі 336 532 грн.

Відповідно до статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, частин першої, другої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути відшкодування майнової шкоди.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Частиною першою статті 37 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" встановлено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.

Статтею 27 Закону України "Про тваринний світ" та статтею 26 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" встановлено, що у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування.

В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів.

Згідно з нормою абзацу 9 частини другої статті 10 "Про тваринний світ" громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У частинах другій, четвертій, п`ятій статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" вказано, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів (пункт "ж"). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу не має значення чи повернуті незаконно вилучені (добуті) риба об`єкти тваринного світу у середовище свого перебування, чи ні. Такий висновок зроблено Верховним Судом у подібних правовідносинах при розгляді справ про відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у постанові від 10 січня 2019 року в справі № 541/307/17.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Тобто саме протиправне діяння уже є порушенням та особа, яка його вчинила має нести відповідальність передбачену відповідним законом.

Як уже встановив суд, постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 по справі № 342/1534/23 (провадження № 3/342/535/2023), яка набрала законної сили та не оскаржувалась, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 гривень.

Згідно з правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що постанова суду від 20 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є доказом у справі, оскільки за ті самі діяння щодо ОСОБА_1 було закрито адміністративне провадження. Справді, 23 жовтня 2023 року постановою Городенківського районного суду відносно ОСОБА_1 було закрито адміністративне провадження, порушене на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії № 00658/51-23 від 09.10.2023, у зв`язку із наявністю в його діях ознак складу кримінального правопорушення, однак це не має значення для суду в даній справі, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на обставинах, вставлених в постанові суду №342/1534/23 від 20 грудня 2023 року, яка не скасована, набрала законної сили, і є обов`язковою для суду в силу положень статті 82 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що не доведено вчинення правопорушення не заслуговують на увагу, адже постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача є чинною.

Таким чином, із врахуванням встановлених судом обставин щодо доведеної вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, виник передбачений нормами чинного законодавства обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок таких незаконних дій у розмірі 336 532, 00 гривень.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19 вересня 2022 року № 700 (у редакції чинній на момент вчинення правопорушення), любительське рибальство дозволяється здійснювати рибалкам-любителям безоплатно у порядку загального використання водних біоресурсів для особистих потреб (без права реалізації) не забороненими цими Правилами знаряддями лову і способами добування (вилову) та у мінімально дозволених для добування (вилову) розмірах видів водних біоресурсів під час здійснення любительського рибальства, визначених додатком 1 до цих Правил, за нормами добування (вилову) дозволених видів водних біоресурсів на одного рибалку-любителя за добу (далі - добова норма улову), визначеними додатком 2 до цих Правил».

Згідно з додатком 2 до Правил любительського рибальства нормою добування (вилову) раків на одного рибалку-любителя за добу становить 30 штук.

Крім того відповідно до пп. 8 п.2 Розділу ІV Правил любительського рибальства, забороняється добування (вилов) такими способами, як ручне збирання раків у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування.

Таким чином, враховуючи вищезазначений пп. 8 п.2 Розділу ІV Правил любительського рибальства, можна дійти висновку, що вилов це загальний термін, який охоплює різні методи добування раків, включаючи збирання, як один із методів, а саме ручний.

Відповідно, не можна прийняти до уваги доводи відповідача, що суд не встановив, чи є дії відповідача по вилову раків такими, що не підпадають під критерії адміністративної відповідальності, у зв`язку із тим, що він заперечує факт ручного збирання раків у темний час доби (пізніше години від заходу сонця та раніше години до його сходу) із застосуванням підсвічування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у темний час доби о 22:05 год із застосуванням підсвічування здійснював вилов раків руками та добув 2 кг 450 гр раків в кількості 101 штука.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1042 від 29.09.2023 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів» встановлена такса за 1 штуку незаконно виловленого рака (крім широкопалого та товстопалого рака) у розмірі 196 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у даній справі становить збитки на суму 336 532 грн.

Щодо тверджень апелянта про недоведеність виду добутих раків, колегія суддів оцінює їх критично та зазначає, що в Україні дозволено виловлювати вид раків, які не занесені до Червоної книги, за умови дотримання правил любительського рибальства. Однак у даній справі не мають значення види виловлених раків, адже законодавством України чітко встановлена заборона на вилов раків у темну пору доби із застосуванням підсвічування.

Згідно з інформацією Держрибагентства, у цілому у водоймах України зустрічаються три види раків: вузькопалий (або довгопалий), широкопалий, товстопалий.

Проте широкопалий і товстопалий види раків занесені до Червоної книги України, тому їхній вилов суворо заборонений.

Отже, широкопалих раків занесено до Червоного списку МСОП та Європейського Червоного списку (1991), крім того включено до Червоної книги України (1994, 2009) та Бернської конвенції. Товстопалі раки включені до Червоної книги України (2021) як зникаючий вид.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19 вересня 2022 року № 700 (у редакції чинній на момент вчинення правопорушення)визначено, що під час здійснення любительського, спортивного рибальства та підводного полювання об`єктами добування (вилову) є водні біоресурси, крім тих, що занесені до Червоної книги України, переліків регіонально рідкісних видів, що охороняються, та включені до інших переліків, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідальність за вилов широкопалих раків та товстопалих раків передбачена ч. 2 ст. 90 КУпАП - погіршення, знищення середовища перебування (зростання) тварин і рослин, види яких занесені до Червоної книги України. Якщо завдано істотної шкоди, то тоді настає кримінальна відповідальність за ст. 249 Кримінального Кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства та заподіяння внаслідок цього збитків водним ресурсам, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку повністю відшкодувати шкоду, завдану незаконним виловом водних біоресурсів. Згідно такс, затверджених вищевказаною постановою КМУ, оцінка збитків, заподіяних порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (крім континентального шельфу України, виключної (морської) економічної зони України), а саме: раків у кількості 101 шт становить 336 532 грн.

Колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_1 щодо притягнення його до подвійної відповідальності, оскільки преюдиціальне значення у даній справі має ухвалена на підставі протоколу вищевказана постанова Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 по справі № 342/1534/23, яка набрала законної сили та є чинною, а стягнення завданої майнової шкоди є компенсацією, а не повторним притягненням до юридичної відповідальності.

За таких обставин доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що зводяться до переоцінки доказів, яким районним судом у судовому рішенні надано належну правову оцінку.

Таким чином, за наявності встановленого факту заподіяння навколишньому природному середовищу незаконними діями відповідача шкоди рішення суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 336 532 гривень установленої шкоди є законним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Судове рішенні першої інстанції відповідає критеріям обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська