_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4948/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової А.М.,

представника позивача Макаренка В.С.,

представника відповідача Анічевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

01 липня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено судді Домусчі Л.В., яка ухвалою від 07 липня 2025 року матеріали цивільної справи направила до Київського районного суду м. Одеси для розгляду в порядку територіальної підсудності.

Матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду м. Одеси 30 липня 2025 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 31.07.2025 року прийнято до провадження та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії; призначено підготовче судове засідання на 06.10.2025 року о 11 год. 30 хв.

Протокольною ухвалою суду від 06.10.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 24.10.2025 року на 12.30 год.

Ухвалою суду від 24.10.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 19219876 документи: завірену копію договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 р., укладеного між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як покупцем та ТОВ «СТІКОН» як продавцем, щодо продажу майнових прав на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса) та за наявності всі додаткові угоди які укладались до цього договору на цей час; документи на підтвердження того, чи завершено на цей час будівництво 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (будівельна адреса) та введення будинку в якому розташована вказана квартира в експлуатацію. Встановлено строк виконання ухвали до наступного судового засідання, що призначено на 26 листопада 2025 року до 14.00 год.

13.11.2025 року на виконання ухвали суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» надійшли належним чином завірені копії документів: договір купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 р.; додаткову угоду №ДСкД-180272 від 24.12.2021 року; копію Сертифікату №ІУ 13 від 05.10.2023 року.

У судовому засіданні, призначеному на 26.11.2025 року, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявив клопотання про визнання явки представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» у судове засідання обов`язковою по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії, для надання особистих пояснень по справі.

Ухвалою суду від 26.11.2025 року визнано обов`язковою явку представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» у судове засідання для надання особистих пояснень у справі та зобов`язано його з`явитись у судове засідання, призначене на 09.12.2025 року о 14:30 годині.

09.12.2025 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про зміну предмету позову, в якій він просив замінити сторону договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року, з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судовому засіданні, призначеному на 09.12.2025 року, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в редакції заяви про зміну предмету позову від 09.12.2025 року та просив її задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» Анічева Олена Володимирівна у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 1297 від 15 вересня 2010 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року по цивільній справі №521/6495/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

10.09.2019 року ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» уклали Договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець продає, а покупець набуває майнових прав на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса). За вказаним договором, вартість майнових прав на об`єкт нерухомості визначена сторонами у розмірі 1 504 121,00 гривен, в т.ч. ПДВ 250 686,83 гривні, що еквівалентно 60 528,00 доларів США.

Відповідно до рішення Малиновського районного суду.м. Одеси від 11.02.2025 у справі №521/11175/24 за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «СТІКОН».

Згідно п. 1.2. договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року право власності на майнові права об`єкта нерухомості переходить від продавця до покупця після прийняття об`єкта капітального будівництва в експлуатацію за актом приймання-передачі та після внесення вартості зазначеної у п. 2.1. в повному обсязі.

Згідно п. 1.3. договору № КПИП-110109 від 10.09.2019 р. плановий строк прийняття об`єкта капітального будівництва в експлуатацію 2 квартал 2021 року.

05.05.2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Макаренко Віталія Сергійовича звернувся до ТОВ «СТІКОН» з письмовою вимогою щодо оформлення права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 10.09.2019, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «СТІКОН», в якій надавши підтверджуючі документи щодо переходу до нього права власності на майнові права просив ТОВ «СТІКОН» надати всі необхідні документи для реєстрації права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019р., акт прийому-передачі, довідку про оплату, технічний паспорт тощо) або самостійно здійснити державну реєстрацію права власності з подальшою передачею витягу з реєстру.

Листом від 20.05.2005 року вих. № 01/691 ТОВ «СТІКОН» у письмовому вигляді повідомили адвоката Макаренка Віталія Сергійовича, як представника ОСОБА_1 , про те, що ТОВ «СТІКОН» не заперечує проти визнаного заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 у справі №521/11175/24 за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу майнових прав №КПІП-110109 від 10.09.2019, укладеним між ОСОБА_3 та TOB «СТІКОН», проте з огляду на чинне законодавство, зокрема статтю 651 Цивільного Кодексу України, внесення змін до укладеного договору №КПІП-110109 від 10.09.2019 р. можливе виключно за згодою сторін договору або на підставі прямої вказівки судового рішення, оскільки у заочному рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24 відсутні приписи щодо заміни сторони у договорі або зобов`язання ТОВ «СТІКОН» внести зміни до договору, на даний момент ТОВ «СТІКОН» не має юридичних підстав для заміни набувача майнових прав без участі ОСОБА_3 або без окремої вказівки суду.

Таким чином, ТОВ «СТІКОН» в своєму листі від 20.05.2005 р. вих. № 01/691 повідомило, що лише в разі надання відповідних правових підстав- здійснить необхідні дії щодо внесення змін сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав №КПИП-110109 від 10.09.2019 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «СТІКОН».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24 встановлено, що за час шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність подружжя наступне майно: майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса) на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року, укладеного між покупцем ОСОБА_3 та продавцем ТОВ «СТІКОН». За вказаним договором, вартість майнових прав на об`єкт нерухомості визначена сторонами у розмірі 1504 121, 00 гривень, в т. ч. ПДВ 250 686,83 гривні. Згідно довідки ТОВ «СТІКОН» від 04.03.2024 року вих. № 04/985, виданої ОСОБА_3 , станом на 04 березня 2024 року згідно договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року сума в розмірі 1701054 грн. сплачена у повному обсязі.

Надаючи оцінку спірним відносинам, у заочному рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24, суд зазначив наступне. між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя та регулюються Главою 8 СК України.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружися може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружися, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружися, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 71 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У заочному рішенні Малиновський районний суд м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24 суд зазначив, що дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя шляхом визнання за сторонами права особистої приватної власності на майно підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Вказане рішення суду є обов`язковим для виконання всіма суб`єктами, у тому числі й забудовником ТОВ «СТІКОН» відповідно до положень ст. 18 ЦПК України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Посилання забудовника ТОВ «СТІКОН» у листі від 20.05.2005 року вих. № 01/691 про відмову на ст. 651 ЦК України (заміна сторони в зобов`язанні) не є коректним, бо мова йде не про заміну сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року з покупця ОСОБА_3 на нового власника ОСОБА_1 , а про правонаступництво за заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24.

Згідно ст. 651 ЦК України підстави для зміни або розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ТОВ «СТІКОН» не враховано, що згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким випадком згідно статті 372 ЦК України є поділ майна та визнання особистої приватної власності на майнові права за ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 року у справі №521/11175/24.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_3 (будівельна адреса) є новоствореним майном.

Відповідно до ст. 331 ЦК України встановлено наступне: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому, порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація.

При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі самостійно визначати момент переходу права власності.

Тобто, укладаючи договір №КПИП-110109 від 10.09.2019 року про інвестиційну діяльність з метою досягнення будівництва двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (будівельна адреса, тобто на будівництво новозбудованого майна позивач отримав обмежене речове право, за яким він, як власник цього права, наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Право власності на новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України.

Для отримання позивачем права власності на новозбудоване майно, а саме на зазначену вище двокімнатну квартиру, необхідна наявність ряду правопороджуючих фактів. Такі факти регламентовані договором №КПИП-110109 від 10.09.2019 року та діючим законодавством щодо порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, та такими фактами, зокрема, є: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; акт приймання-передачі об`єкта будівництва та новоствореного майна.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Факт підписання відповідного акта приймання-передачі об`єкта будівництва та новоствореного майна мав підтвердити належне виконання сторонами умов договору.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Велика Палата Верховного Суду в постднові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) частково відступила від висновку Верховного Суду України та вказала, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.

Зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч.1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно з ч.2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

У Постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених`статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 11, 177, 178, 182, 190, 208, 209, 317, 328, 331, 368, 369, 372, 509, 610, 612, 629, 651, 659 ЦК України, ст.ст.10-13, 76, 77, 80, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІКОН» про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Замінити сторону договору купівлі-продажу майнових прав № КПИП-110109 від 10.09.2019 року, з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко