№ провадження 2/646/5634/2025
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09.12.25 м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Барабанова В.В, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним торгів,-

встановив:

14.11.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним торгів, в якій позивач просить: визнати незаконними та скасувати результати електронних торгів від 04.08.2025 та відповідний акт державного виконавця щодо реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 89,7 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали від 17 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначає, що додає до раніше поданої позовної заяви копію позовної заяви з додатками для відповідачів у справі та посилається на п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як підставу для звільнення від сплати судового збору, про що надає відповідні документи, які просить долучити до матеріалів справи.

Дослідивши надані матеріали позовної заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку про необхідність повторного залишення позовної заяви без руху з таких підстав.

Зі змісту ч.1 ст.650, ч.1 ст.655 та ч.4 ст.656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Спірні правовідносини щодо реалізації майна на електронних торгах врегульовані Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом МЮУ №2831/5 від 29 вересня 2016 року.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено п.8 розділу X Порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є договором (п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17).

Відповідно до п. 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, де вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними Велика Палата вказала, що ухвалюючи судове рішення у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, порушеної за позовом учасника електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись всі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор електронних торгів і переможець таких торгів.

У зв`язку з тим, що позов подано до кількох відповідачів позовна заява у відповідності до п.4 ч.3 ст.175ЦПК України повинна містити обґрунтування позовних вимог щодо кожного з них.

Крім того, з огляду на викладені позивачем підстави позовних вимог, суд роз`яснює наступне.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною частина перша ЗУ «Про виконавче провадження».

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.

Крім того, водночас з аналізу статей 655,658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17.

Варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі №727/5361/17-ц зробив висновок, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

З огляду на викладене вище, суд звертає увагу позивача, що допущені державним виконавцем порушень при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц та від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19.

Торги визнаються недійсними за правилами визнання недійсними правочинів у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц.

З огляду на те, що позивачем взагалі не зазначено підстав невиконання вимог щодо процедури проведення торгів, а лише наведено підставу позову допущення виконавцем порушень при здійсненні своїх повноважень, які можуть бути оскаржені в установленому законом порядку (в рамках господарського судочинства), позивачу необхідно зазначити підстави позову, які б свідчили про порушення саме процедури проведення боргів, у відповідності до приписів ЦК України, та вищевикладених правових висновків Верховного Суду України.

Відтак, позивачу необхідно подати до суду нову редакцію позовної заяви із обґрунтуванням підстав позову щодо порушення процедури проведення торгів, з урахуванням вищевикладеного. А також надати докази направлення виправленої редакції позову іншим учасникам процесу.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, оскільки в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Крім того, суд зауважує, що в позовній заяві позивач надає підтвердження відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, щодо не подання іншого позову до цього самого відповідача, з тим самим предметом та з тих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою вказаної стаття передбачено, що залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Як зазначено у ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Конвенції, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (п. п. 62, 65).

У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним звернути увагу на зазначення підтвердження позивача щодо п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України надати відомості на підтвердження відсутності факту звернення до суду із тотожними позовами до одного і того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, зокрема, по судових справах з єдиними унікальними номерами №646/11173/25, №646/11528/25, 646/11173/25.

На підставі ч.1ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-260ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним торгів, повторно залишити без руху, запропонувавши позивачу в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали усунути ці недоліки.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Роз`яснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Барабанова