Житомирський апеляційний суд
Справа №283/508/25 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 32 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №283/508/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саланди О.М. в м. Малин Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір оренди землі, площею 3,5507 га, кадастровий номер :07:000:0033, укладений 22.04.2017 (з урахуванням додаткових угод до договору оренди землі від 01.08.2017 та від 01.01.2019) між ним та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся».

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 3,5507 га з кадастровим номером :07:000:0033, яка розташована на території Будо-Вороб`ївської сільської ради Малинського району Житомирської області. Вказує, що 22.04.2017 він уклав договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма Зелена Хвиля» строком на 10 років. Зазначає, що відповідно до п. 4 договору оренди землі від 22.04.2017 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2493,02 грн. Вказує, що 01.08.2017 між ним та орендарем ТОВ « Агрофірмою «Зелена Хвиля» і новим орендарем ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» було укладено додаткову угоду (про зміну сторони та внесення змін до договору оренди землі), відповідно до якої відбулося відступлення прав та обов`язків орендарем на користь нового орендаря безоплатно; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 24 930,25 грн.; договір укладений на 10 років; орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2493,02 грн за рік оренди. Також вказує, що 01.01.2019 між ним та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» була укладена додаткова угода, якою внесені зміни до договору оренди землі, а саме встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2991,63 грн. Стверджує, що за оренду земельної ділянки упродовж всього періоду оренди з 2023 по 2024 роки відповідач зобов`язання за договором щодо проведення оплати не виконував, зокрема відповідачем не сплачено 2 річних платежі, а тому вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі, площею 3,5507 га, кадастровий номер :07:000:0033, укладений 22.04.2017 (з урахуванням додаткових угод до договору оренди землі від 01.08.2017 та від 01.01.2019). Стягнуто з ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що всупереч п .8 ч. 1 ст. 411 ЦПК України, суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Зазначає, що договір певний час виконувався ТОВ «ВП «Полісся», разом з тим у нього зараз відсутнє право оренди. Вказує, що у зв`язку зі зміною орендаря по справі слід було вирішити питання щодо належного відповідача чи третю особу через те, що внаслідок відчуження (продажу) права оренди, воно 15.04.2025 перейшло (перереєстровано) від ТОВ «ВП «Полісся» до ТОВ «Техресурс». Вказує, що Торгово-Промислова Палата 28 лютого 2022 року опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії рф проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Зазначає, що орендар і надалі повинен сплачувати орендну плату, але якщо через форс-мажорні обставини він порушить строк сплати орендної плати, він не може бути притягнутий до відповідальності, передбачену договором оренди чи законом. Вказує, що відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає оскільки має місце випадок та непереборна сила. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 липня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс».

10 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Техресурс» надійшли заперечення проти позову. Зазначає, що у ТОВ «ВП «Полісся» наразі відсутнє право оренди через його відчуження (продаж) новому орендареві ТОВ «Техресурс». Згідно договору відчуження права оренди, перейшли усі права та обов`язки орендаря спірних земельних ділянок, без винятків та визначення дати переходу (універсальне правонаступництво). Вказує, що зобов`язання може бути виконане не тільки самим боржником, але й третіми особами. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника третьою особою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо порядку розгляду справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відтак, частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, що визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

У даній справі предметом спору є розірвання договору оренди землі.

Встановлено, що позивач у березні 2025 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» про розірвання договору оренди землі.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 09 год 30 хв 22 квітня 2025 року.

10 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції представником ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» - Приходько І.С. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Відповідно до довідки Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2025 року про доставку електронного документу слідує, що судова повістка про виклик до суду у справі №283/508/25 була надіслана одержувачу ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 16.03.2025 5:39:50.

17 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції від представника ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» - Приходька І.С. надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до довідки Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/508/25 від 22.04.2025 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою учасників справи.

Таким чином, судом першої інстанції не порушено процесуальний порядок розгляду справи. Також, судом першої інстанції у відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України забезпечено можливість для подання пояснень по суті справи, доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Щодо суті спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,5507 га, кадастровий номер :07:000:0033, яка розташована на території Будо-Вороб`ївської сільської ради Малинського району Житомирської області. Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НМО 422255 від 21.04.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №85589365 від 21.04.2017.

22 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Зелена Хвиля» укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 3,5507 га, кадастровий номер :07:000:0033, яка розташована на території Будо-Вороб`ївської сільської ради Малинського району Житомирської області, строком на 10 років.

Відповідно до п. 4 договору оренди землі від 22.04.2017 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2493,02 грн.

Згідно з п.4.5 договору орендна плата вноситься орендарем у такі строки: до 31 грудня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів, або в іншій формі, погодженій сторонами.

Відповідно до п. 9.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно пунктів 12.2 договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

01 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «Агрофірмою «Зелена Хвиля» і новим орендарем ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» було укладено додаткову угоду (про зміну сторони та внесення змін до договору оренди землі), відповідно до якої відбулося відступлення прав та обов`язків орендарем на користь нового орендаря безоплатно. Також сторони домовилися внести наступні зміни до договору оренди: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 24930,25 грн (4.1); договір укладений на 10 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі, але в будь-якому випадку дана додаткова угода та право оренди на підставі її є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем (4.2); орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2493,02 грн за рік оренди (п.4.3).

01 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» була укладена додаткова угода, якою внесені зміни до договору оренди землі, а саме встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2991,63 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №414863235 від 24.02.2025 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0033 зареєстровано за орендарем ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» 04.02.2015 із записом про державну реєстрацію іншого речового права №8601691.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.02.2025, інформація про доходи ОСОБА_1 одержані від ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» за 2023-2024 роки відсутня.

Згідно довідки ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» №94 від 14.03.2025 щодо виплати орендної плати пайовику ОСОБА_1 вбачається, що орендна плата за 2018 рік виплачена 24.09.2018; за 2019 рік виплачена 24.09.2019; за 2020 рік виплачена 24.07.2020; за 2021 рік виплачена 22.10.2021; за 2022 рік виплачена 16.12.2022; за 2023 рік орендна плата не виплачена.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків за договором оренди землі, яке полягає в несплаті орендної плати більше як два роки підряд, грубо порушує права позивача, а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.

У даній справі встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.02.2025, інформація про доходи ОСОБА_1 одержані від ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» за 2023-2024 роки відсутня.

Також, згідно довідки ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» №94 від 14.03.2025 щодо виплати орендної плати пайовику ОСОБА_1 вбачається, що орендна плата за 2023 рік не виплачена.

В апеляційній скарзі ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» фактично не заперечує того факту, що впродовж 2023-2024 років позивач не отримував орендну плату.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» сплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2023-2024 роки, ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано.

Відтак, ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» не надало жодних доказів на підтвердження сплати орендної плати, в обумовлений у договорі строк. Сплата орендної плати є обов`язком відповідача відповідно до умов договору.

Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги тим, що відповідачем, в порушення умов договору, не сплачувалась орендна плата, то відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про відсутність систематичної несплати орендної плати.

Разом з тим, відповідач вказані доводи не спростував.

В даному випадку, всі ризики неналежного виконання умов договору покладаються на орендаря.

За правовим висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

За наслідками розгляду справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 розраховував отримувати орендну плату щорічно у строк, встановлений в договорі оренди землі, проте, відповідач не сплатив орендну плату, у зв`язку з чим, позивач не може та не бажає очікувати, що в подальшому відповідач належно виконуватиме обов`язки за умовами договору.

Отже, вказане вище безумовно свідчить про те, що ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» не було виконано умови договору оренди, а тому наявні підстави для розірвання договору з підстав пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати).

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» на форс-мажорні обставини у зв`язку із запровадженням воєнного стану є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

При цьому ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» не було позбавлене можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе, зменшити негативні наслідки форс-мажору».

У справі, що переглядається таких обставин не встановлено та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» на підтвердження форс-мажорних обставин не надано належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо належного відповідача, оскільки право оренди 15.04.2025 перейшло (перереєстровано) від ТОВ «ВП «Полісся» до ТОВ «Техресурс» є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2025, право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :07:000:0033, 15.04.2025 перейшло від ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» до ТОВ «Техресурс». Наведене також підтверджується відповіддю №1511061 від 24.06.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області, яким задоволено позов ОСОБА_1 ухвалено 22 квітня 2025 року.

23 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції представником ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» - Приходько І.С. подано заяву щодо неналежності відповідача, до якої долучив інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2025, якою підтверджено перехід права оренди від ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» до ТОВ «Техресурс».

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою щодо неналежності відповідача після ухвалення оскаржуваного рішення, будучи при цьому належним чином повідомленим про розгляд справи, ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» діяло очевидно недобросовісно, оскільки неповідомлення суду першої інстанції та не подання доказів про продаж права оренди 15.04.2025 ТОВ «Техресурс» і в подальшому оскарження рішення суду першої інстанції з підстав неналежності відповідача є способом уникнути відповідальності перед позивачем за несвоєчасну виплату орендної плати та як наслідок уникнути розірвання спірного договору оренди землі від 22.04.2017.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що з метою захисту прав та інтересів ТОВ «Техресурс», останнє було залучене до розгляду справи в суді апеляційної інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 грудня 2025 року.

Головуючий

Судді